ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

08 липня 2026 року	Справа №160/10913/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу №160/10913/26 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:

27.04.2026 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить скасувати рішення про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 03.11.2025 № 046850007095 та Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 25.12.2025 № 046850007095; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, призначити та виплатити пенсію за віком ОСОБА_1 з дати звернення, а саме з 27.10.2025, зарахувавши до загального страхового стажу періоди роботи з 18.10.1982 по 02.07.1983, з 22.10.1986 по 17.03.1987, з 30.08.1988 по 31.12.1991 згідно трудової книжки серії від 15.07.1980 НОМЕР_1 в повному обсязі та періоди догляду за дітьми до 3-річного догляду 18.04.1986 р.н. та ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач зверталась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявами про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Рішеннями Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 03.11.2025 № 046850007095 та Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 25.12.2025 № 046850007095 їй було відмовлено у призначенні пенсії. Вважаючи рішення про відмову в призначенні пенсії протиправним, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.04.2026 року адміністративний позов було залишено без руху, оскільки позовна заява була подана без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.05.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 160/10913/26. Розглядати справу вирішено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
04.05.2026 року відповідачами отримано копію ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.05.2026 року, однак у строки встановлені ухвалою суду відзиву на позовну заяву надано не було.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 27.10.2025 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком. 
Заяву позивача про призначення пенсії за віком розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області та прийнято рішення від 03.11.2025 № 046850007095, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки заявниця не набула необхідного страхового стажу.
У рішенні зазначено, що вік заявниці 63 роки, страховий стаж особи становить 20 років 11 місяців 3 дні, за доданими документами до страхового стажу не зараховано: період догляду за дитиною до 3-х річного віку, ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки в свідоцтві про народження дитини відсутня відмітка про отримання паспорта; періоди роботи за записами трудової книжки від 15.07.1980 НОМЕР_1 в Республіці Казахстан з 18.10.1982 по 02.07.1983, з 22.10.1986 по 17.03.1987, з 30.08.1988 по 31.12.1991, оскільки відсутнє підтвердження від органів, що здійснюють пенсійне забезпечення в Республіці Казахстан про неотримання пенсії відповідно до пункту 4 Порядку підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 01.01.1992 р. за межами України: в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування їх до страхового стажу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 16.05.2025; періоди роботи в Республіці Казахстан з 01.01.1992. по 16.03.1992, оскільки між Україною та Республікою Казахстан відсутні будь-які двосторонні угоди щодо пенсійного забезпечення. Для зарахування до страхового стажу періоду догляду за дитиною до 3-х річного віку необхідно надати паспорт дитини.
19.12.2025 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком
Заяву позивача про призначення пенсії за віком розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області та прийнято рішення від 25.12.2025 № 046850007095, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки заявниця не набула необхідного страхового стажу.
У рішенні зазначено, що вік заявниці 63 роки 1 місяць 23 дні, відповідно до наданих документів до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки від 15.07.1980 НОМЕР_1 в Республіці Казахстан з 18.10.1982 по 02.07.1983, з 22.10.1986 по 17.03.1987, з 30.08.1988 по 31.12.1991 та періоди догляду за дітьми до досягнення 3-х років ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 в Республіці Казахстан, оскільки відсутнє документальне підтвердження нездійснення Республікою Казахстан пенсійних виплат відповідно до Порядку затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 16.05.2025 (для підтвердження нездійснення Республікою Казахстан пенсійних виплат можливо звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України для направлення запиту до Міністерства закордонних справ); періоди роботи в Республіці Казахстан з 01.01.1992. по 16.03.1992, оскільки між Україною та Республікою Казахстан відсутні будь-які двосторонні угоди щодо пенсійного забезпечення.
Позивач, вважаючи протиправними рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про відмову в призначенні пенсії за віком, звернулась до суду з даним позовом. 
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовано нормами Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з частиною 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За приписами частини 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На час первісного заповнення трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (Інструкція №162).
Відповідно до пунктів 2.11 та 2.12 Інструкції відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. 
Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. 
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637).
Відповідно до пунктів 1-2 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших-документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Отже, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній застосовуються норми Порядку №637 щодо підтвердження трудового стажу.
Позивачем було надано трудову книжку видану на ім`я ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 15.07.1980 року.
В даному випадку під час розгляду заяви позивача відповідачами не було встановлено будь-яких суттєвих недоліків оформлення записів про роботу позивача у спірний період, записи у трудовій книжці виконані належними посадовими особами, засвідчені підписами уповноважених осіб та скріплені печатками. 
Однак, при розгляді заяви позивача про призначення пенсії за віком Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області не зарахували спірні періоди роботи до страхового стажу позивача. 
Приймаючи рішення від 03.11.2025 № 046850007095 та від 25.12.2025 № 046850007095 відповідачі зазначили, що не можливо зарахувати період догляду за дитиною до 3-х річного віку, ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки в свідоцтві про народження дитини відсутня відмітка про отримання паспорта; періоди роботи за записами трудової книжки від 15.07.1980 НОМЕР_1 в Республіці Казахстан з 18.10.1982 по 02.07.1983, з 22.10.1986 по 17.03.1987, з 30.08.1988 по 31.12.1991, оскільки відсутнє підтвердження від органів, що здійснюють пенсійне забезпечення в Республіці Казахстан про неотримання пенсії відповідно до пункту 4 Порядку підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 01.01.1992 р. за межами України: в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування їх до страхового стажу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 16.05.2025; періоди роботи в Республіці Казахстан з 01.01.1992. по 16.03.1992, оскільки між Україною та Республікою Казахстан відсутні будь-які двосторонні угоди щодо пенсійного забезпечення.
Щодо не зарахування періодів роботи з 18.10.1982 по 02.07.1983, з 22.10.1986 по 17.03.1987, з 30.08.1988 по 31.12.1991 року, суд зазначає наступне.
При визначені права на пенсійне забезпечення суд відповідно до частин першої, другої статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", вправі застосовувати міжнародні договори з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Як передбачено частиною 2 статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та російська федерація.
Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).
Відповідно до статті 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Частиною другою статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів" від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, російської федерації, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.
Постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.
Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022 року.
Отже, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року.
На переконання суду, за наявності чинних у періоди роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.
З огляду на наведені вище положення Угоди, суд зазначає, що вихід України із вказаної Угоди жодним чином не тягне за собою негативних наслідків для громадян України, у тому числі і для позивача, оскільки пенсійні права останніх виникли ще до виходу держави-учасниці із Угоди.
Відтак періоди роботи позивача з 18.10.1982 року по 02.07.1983 року, з 22.10.1986 року по 17.03.1987 року, з 30.08.1988 року по 31.12.1991 року підтверджені даними трудової книжки серії НОМЕР_1 від 15.07.1980 року та мають бути зараховані до страхового стажу позивача повністю, оскільки відповідачі при розгляді кожної із заяв про призначення пенсії по-різному зараховували окремі періоди роботи до страхового стажу, внаслідок чого його загальна тривалість щоразу змінювалася, що підтверджується наявними у справі розрахунками стажу форми РС-право.
Щодо зарахування періодів догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку, суд зазначає наступне.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 31.03.1989 року, ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 та згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 28.04.1986 року, ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 . Матір`ю вказана ОСОБА_1 .
Відповідно до пункту 11 Порядку №637 час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала. 
Пунктом ж) частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.
Частинами першою та другою статті 179 Кодексу законів про працю України в редакції, яка діяла у спірному періоді, передбачено, що жінкам надаються відпустки по вагітності і родах тривалістю сімдесят календарних днів до родів і п`ятдесят шість (у разі ненормальних родів або народження двох чи більше дітей - сімдесят) календарних днів після родів, які обчислюються сумарно і надаються жінкам повністю незалежно від кількості днів, фактично використаних до родів, і, за їх бажанням, частково оплачувані відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею віку двох років з виплатою за ці періоди допомоги по державному соціальному страхуванню (відповідно до Закону N 871-12 від 20.03.91 частково оплачувані відпустки, передбачені цією статтею, з 1.01.92 надаються жінкам до досягнення дитиною віку трьох років).
Крім зазначених відпусток, жінці, за її заявою, надається додаткова відпустка без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років. У разі, коли дитина потребує домашнього догляду, жінці надається відпустка без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більше, як до досягнення дитиною шестирічного віку.
Статтею 181 Кодексу законів про працю України в тій самій редакції встановлено, що частково оплачувана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею віку двох років і додаткова відпустка без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років надаються за заявою жінки або осіб, зазначених у частині четвертій статті 179 цього Кодексу, повністю або частинами в межах встановленого строку і оформляються наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.
Час частково оплачуваної відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею віку двох років і додаткової відпустки без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років (до шести років - частина друга статті 179) зараховується як в загальний, так і в безперервний стаж роботи і в стаж роботи за спеціальністю. В стаж роботи, що дає право на щорічні оплачувані відпустки, час відпусток по догляду за дитиною не зараховується.
Тобто, за законодавством, яке діяло на час догляду позивачем за дитиною до досягнення нею три річного віку, до загального стажу роботи зараховувався час оплачуваної відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею віку двох років і додаткової відпустки без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років (до шести років відповідно до статті 179 КЗпП), а також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.
Оскільки в спірний період позивач вважалася непрацюючою матір`ю, а до страхового (загального) стажу за приведеними правовими нормами зараховувався час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку, а отже періоди догляду за дітьми повинні бути зараховані до страхового стажу.
Надання позивачем свідоцтв про народження дітей є достатнім для підтвердження часу догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, відповідно до вимог пункту 11 Порядку №637.
У зв`язку із чим, суд дійшов висновку, що неврахування відповідачами під час вирішення питання про призначення позивачу пенсії відомостей носить формальний характер і не відповідає вимогам пенсійного законодавства. Відповідачем не було забезпечено розгляду наданої позивачем заяви про призначення пенсії за віком шляхом всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх поданих документів, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 03.11.2025 № 046850007095 та Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 25.12.2025 № 046850007095 про відмову у призначенні пенсії за віком є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо обраного способу захисту порушеного права.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Разом з цим, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Отже, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, вихід за межі позовних вимог можливий, але повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, на захист яких поданий позов.
Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що належним та ефективним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 15.07.1980 року з 18.10.1982 року по 02.07.1983 року, з 22.10.1986 року по 17.03.1987 року, з 30.08.1988 року по 31.12.1991 року та періоди догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 27.10.2025 року про призначення пенсії за віком з урахуванням зарахованих до страхового стажу періодів.
Позовна вимога про призначення і виплату пенсії за віком з дати звернення, а саме з 27.10.2025 не підлягає задоволенню судом як передчасна, оскільки призначенню пенсії має передувати обрахунок органом пенсійного фонду страхового стажу роботи позивача та вирішення питання про наявність підстав для призначення пенсії.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, та з урахуванням того, що позивачем доведено обґрунтованість пред`явленого позову, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Положеннями частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Водночас суд зауважує, що на користь позивача підлягає відшкодуванню вся сума судового збору в розмірі 2129,92 грн., адже незважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд визнав порушення законних прав позивача внаслідок протиправного рішення суб`єкта владних повноважень, і спір по суті вирішено на користь позивача.
Отже, судовий збір у розмірі 2129,92 грн. підлягає стягненню на користь позивача солідарно за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області. 
Керуючись статтями 2, 242-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-
УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, Київська обл., місто Фастів(з), вул. Саєнка Андрія, будинок 10 ЄДРПОУ 22933548), Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40030, Сумська обл., м. Суми, вул. Пушкіна, буд. 1, ЄДРПОУ 21108013) про скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 03.11.2025 року № 046850007095 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 25.12.2025 року № 046850007095 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 18.10.1982 року по 02.07.1983 року, з 22.10.1986 року по 17.03.1987 року, з 30.08.1988 року по 31.12.1991 року та періоди догляду за дітьми ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ними трирічного віку.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 27.10.2025 року про призначення пенсії за віком з урахуванням зарахованих до страхового стажу періодів.
В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1064,96 грн.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1064,96 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська