Справа № 758/5220/26 
Категорія 38 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(ЗАОЧНЕ)

29 травня 2026 року Подільський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді - Войтенко Т. В.,
за участю секретаря судового засідання - Крупина Ю. А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ,-

В С Т А Н О В И В :
У березні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» через систему «Електронний суд» звернулося до Подільського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 17 903,00 грн., судовий збір у розмірі 2 662,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 9 000,00 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 04.02.2022 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс», право вимоги від якого перейшло до ТОВ «Факторинг Партнерс», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1042-3205, який підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором «А240».
Умовами кредитного договору передбачено: сума кредиту - 10 100,00 грн.; строк - 300 днів з 04.02.2022р. по 01.12.2022 р.; процентна ставка - 2 % за один день; тип процентної ставки за договором - фіксована; комісія за видачу кредиту - 15% від суми виданого кредиту.
21.02.2022 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс», право вимоги від якого перейшло до ТОВ «Факторинг Партнерс», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №3151519360-202950, який підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором «H8P7KWMS».
Умовами кредитного договору передбачено: сума кредиту - 2 500,00 грн.; строк - 20 днів з 21.02.2022р. по 13.03.2022р.; процентна ставка - 1,85% за один день; тип процентної ставки за договором - фіксована.
На банківську картку позичальника 04.02.2022 року було перераховано кредитні кошти у розмірі 10 100,00 грн. та 21.02.2022 у розмірі 2 500,00 грн.
Посилаючись на те, що кредитор виконав своє зобов`язання по видачі кредиту, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача, але останнім кредит не погашається, позивач, як особа, до якої перейшло право вимоги від первісних кредиторів, звернувся до суду з даним позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості:
-за Договором позики №1042-3205 від 04.02.2022 року в розмірі 14 983,00 грн., з яких:
-5 388,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу;
-9 595,00 грн. - сума заборгованості за відсотками;
-за Договором про споживчий кредит №3151519360-202950 від 21.02.2022 року в розмірі 2 920,00 грн., з яких:
-2 500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу;
-420 грн. - сума заборгованості за процентами за користування позикою.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 31 березня 2026 року відкрито провадження у справі, вирішено питання про доцільність її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
В судове засідання представник позивача не з`явився, в прохальній частині позову просив про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з підстав викладених у позові.
Відповідач до суду не з`явилась, відзиву на позовну заяву чи інших письмових пояснень від неї до суду не надходило. 
Зважаючи на відсутність заперечень представника позивача, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача, з можливістю ухвалення заочного рішення по справі (ч. 4 ст. 223 ЦПК України). 
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, у зв`язку з наступним.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 неодноразово отримувала кредитні кошти. 
Так, 04 лютого 2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1042-3205.
Даний кредитний договір було укладено ОСОБА_1 в електронному кабінеті позичальника, який створено в системі товариства, шляхом верифікації відповідача. 
28.10.2021 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу №02/10/2021, за умовами якого до ТОВ «Факторинг Партнерс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №1042-3205 від 04.02.2022 року.
За п. 2.1. договору факторингу, згідно умов цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах визначених цим договором.
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги до договору факторингу від 01 серпня 2022 року загальна сума заборгованості становить 14 983,00 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 5 388,00 грн.; сума заборгованості за відсотками у розмірі 9 595,00 грн. 
На підтвердження позовних вимог ТОВ «Факторинг Партнерс» за договором №1042-3205 надало: кредитний договір №1042-3205 від 04 лютого 2022 року; паспорт споживчого кредиту; договір факторингу № 02/10/2021; витяг з реєстру прав вимоги №5 до договору факторингу № 02/10/2021 від 28 жовтня 2021 року; розрахунок заборгованості за кредитним договором №1042-3205 від 04.02. 2022року.
Щодо кредитного договору №1042-3205 вiд 04 лютого 2022 року суд зазначає таке.
За твердженням позивача, ТОВ «Факторинг Партнерс» є новим кредитором за вищевказаним договором позики, що підтверджується тим, що 28.10.2021 року між Первісним кредитором та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено Договір факторингу №02/10/2021, відповідно до умов якого до ТОВ «Факторинг Партнерс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №1042-3205 вiд 04 лютого 2022 року.
Втім, суд вважає недоведеним твердження позивача про те, що до нього перейшло право вимоги за даним кредитним договором укладеним з ОСОБА_1 4 лютого 2022 року.
Позивач долучив до матеріалів справи копію договору, за яким можна констатувати, що договір позики було укладено пізніше, ніж договір факторингу, за яким до позивача нібито перейшло право вимоги за договором кредиту. 
Так, дійсно згідно з ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правовиком (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Однак, відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 38) навела такі ознаки, що притаманні договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
Отже, питання про те, чи могло перейти до ТОВ «Факторинг Партнерс» право вимоги за договором позики, суд вирішує, виходячи зі змісту домовленостей між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ТОВ «Факторинг Партнерс» в контексті того, чи передбачалася можливість передачі майбутніх прав вимоги.
Згідно п.2.1. договору факторингу, первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та передає первісному кредитору під відступлення права вимоги, грошові кошти за плату у порядку та строки встановлені цим договором.
Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних реєстрах боржників, які формуються згідно Додатку № 1 є невід`ємною частиною договору.
Аналіз положень договору факторингу дає підстави виснувати, що вимога до боржника ОСОБА_1 не могла входити до «Реєстру боржників», адже на момент укладення договору факторингу кредитний договір ще не укладався, а сам договір факторингу не передбачає передачу абстрактних вимог за кредитними договорам, які будуть укладені у майбутньому.
Згідно п.3.1.3 договору факторингу право вимоги переходить від первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання ними відповідного реєстру боржників у формі наведеної в Додатку №1 до цього Договору. Разом з Правами вимоги новому кредитору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №1042-3205 вiд 04 лютого 2022 року від первісного кредитора до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», оскільки позивач посилається на договір факторингу, який був укладений 28 жовтня 2021 року, тоді, як кредитний договір був укладений 04 лютого 2022 року, тобто після відступлення прав вимоги.
За таких обставин, вбачається, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження, отже у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором від 04 лютого 2022 року слід відмовити.

21 лютого 2022 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір позики №3151519360-202950.
Даний кредитний договір було підписано ОСОБА_1 електронним підписом, що відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора H8P7KWMS, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.
07.03.2023 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір факторингу №07/03/23, за умовами якого до ТОВ «Коллект Центр» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №3151519360-202950 від 21 лютого 2022 року.
18 лютого 2025 року між ТОВ «Коллект Центр» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу №18-02/25 за умовами якого до ТОВ «Коллект Центр» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №3151519360-202950 від 21 лютого 2022 року.
За п. 1.1. договору факторингу, згідно умов цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах визначених цим договором.
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги до договору факторингу від 18 лютого 2025 року загальна сума заборгованості становить 2 920, 00грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 2 500,00 грн.; сума заборгованості за відсотками у розмірі 420 грн.
На підтвердження позовних вимог ТОВ «Факторинг Партнерс» за договором позики №3151519360-202950 надало: договір позики №3151519360-202950 від 21 лютого 2022 року; паспорт споживчого кредиту; договір факторингу №07/03/23; витяг з реєстру прав вимоги до договору факторингу №07/03/23 від 07.03.2023 року; договір факторингу №18-02/25; витяг з реєстру прав вимоги до договору факторингу №18-02/25 від 18.02.2025 року; розрахунок заборгованості за кредитним договором №№3151519360-202950 від 21 лютого 2022 року.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
В абзаці другому частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму.
Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді, що передбачено статтею 205, 207 ЦК України.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно з ч. 4 ст. 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Судом встановлено, що всупереч умов кредитного договору №3151519360-202950 та норм закону відповідачка допустила порушення умов повернення грошових коштів, оскільки не здійснювала платежів, передбачених договором для погашення її договірних зобов`язань.
За умовами договору №3151519360-202950 від 21.02.2022 кредитні кошти надавалися на 20 днів під проценту ставку - 1,85% від суми кредиту за кожен день користування кредитом.
Отже, умовами кредитного договору було передбачено сплату відсотків по 46,25 грн. (1,85% від 2 500 грн.) за кожен день користування кредитними коштами впродовж 20 днів.
За 20 днів користування кредиту по 46,25 грн. в день утворилася сума 925 грн. Позивач просив стягнути суму відсотків у розмірі 420 грн.
Відтак, позивач довів розрахунками розмір заборгованості зі сплати відсотків - 420 грн., які підлягають стягненню судовим рішенням.
Суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договором №3151519360-202950 від 21.02.2022 року у розмірі 2920 грн., з яких: 2 500,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 420 грн.- заборгованість за відсотками, підлягають задоволенню.
Щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Частинами 2-4 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
На підтвердження понесення втрат на правову допомогу позивач надав: договір про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024 року; заявку на надання юридичної допомоги №1107 від 02.02.2026 року; витяг з акту №29 про надання юридичної допомоги від 27.02.2026 року.
Суд не має права вирішувати питання про зменшення суми витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи. На це вказав КЦС Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт.
Відповідач неспівмірність та реальність вартості послуг не спростував. З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення із відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 9000,00 грн., втім з урахуванням принципу пропорційності.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Понесення позивачем витрат на сплату судового збору підтверджується платіжною інструкцією №0629360109 від 27.03.2026 року про сплату судового збору у розмірі 2 662,40 грн. 
Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про задоволення позову частково, стягнувши 2 920 грн. заборгованості, тоді як позивач просив стягнути 17 903,00 грн., тобто задовольнив позов на 16,3 %, то за рахунок відповідача позивачу має компенсуватися 16,3% від сплаченого судового збору та від витрат на правову допомогу, а саме 433,97 грн. судового збору та 1 467,00 грн. витрат на правову допомогу. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 625,630, 631, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 13, 81, 141, 258, 263, 265, 273, 280, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №3151519360-202950 у розмірі 2 920,00 грн., судовий збір у розмірі 433,97 грн. та 1 467,00 грн. витрат на праву допомогу, а всього стягнути 4 820,97 грн. (чотири тисячі вісімсот двадцять гривень 97 коп.) 

В решті позовних вимог - відмовити. 

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Київського апеляційного суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Учасники:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (код ЄДРПОУ 42640371, м. Київ, 03150, вул. Гедройця Єжи, 6, офіс 521)

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 .

Суддя 	Т. В. Войтенко