Справа № 464/3517/26
пр.№ 2/464/2603/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2026 Сихівський районний суд міста Львова у складі головуючого судді Чорна С.З., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача  ОСОБА_1 , заборгованість за кредитним договором №483098-КС-004 від 10.03.2024 у розмірі 251 000,00 грн., а саме: заборгованість за отриманим та неповернутим кредитом - 65 658,04 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом - 182 341,96 грн. та заборгованість за нарахованою та несплаченою комісією за надання кредиту – 3000,00 грн. Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі – 3012,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 10.03.2024  ОСОБА_1 уклав з ТзОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» Договір про надання кредиту №483098-КС-004. ТзОВ «БІЗПОЗИКА» 10.03.2024 направлено  ОСОБА_1 , пропозицію (оферту) укласти Договір № 483098-КС-004 про надання кредиту. 10.03.2024  ОСОБА_1 , прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 483098-КС-004 про надання кредиту, на умовах визначених офертою.
До укладення Кредитного договору №483098-КС-004 відповідача було належним чином ідентифіковано/верифіковано, а саме за допомогою відеоверифікації ОСОБА_1 повідомив ТОВ «БІЗПОЗИКА» свій фінансовий номер телефону НОМЕР_1 та паспорт громадянина України у вигляді ID карти НОМЕР_2 виданий 4612, 02.04.2019.
Отже, зазначений доказ підтверджує в повній мірі факт звернення саме відповідача за оформленням кредиту до ТОВ «БІЗПОЗИКА» та належності відповідачу фінансового номеру телефону НОМЕР_1 та паспорту громадянина України у формі ID карти.
Відповідно до 2 розділу Договору, Кредитодавець надає Позичальникові Кредит у розмірі 65 000,00 грн., строком на 16 тижні – до 30.06.2024, на засадах строковості, поворотності, платності з умовами сплати процентів за користування кредитом у розмірі стандартна процентна ставка - 2,00000000% в день (фіксована) та знижена процентна ставка 1,15923847% в день (фіксована ставка), із сплатою комісії за надання кредиту в розмірі 9 750,00 грн., а Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та Комісію у порядку та на умовах, визначених цим Договором та Правилами надання споживчих кредитів ТзОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА»
10.03.2024 Позивач через партнера ТОВ «ПрофітГід» (оператор послуг платіжної інфраструктури ТОВ "Платежі Онлайн», система Platon) з яким укладено договір №ПГ-5 від 04.11.2020 видав Позичальнику кредит в розмірі - 25 000,00 грн., на картковий рахунок № НОМЕР_3 відкритий в АТ «Універсал Банк", вказаний позичальником в реквізитах кредитного договору та своєму особистому кабінеті на сайті Кредитодавця - https://my.tpozyka.com, що підтверджується витягом з анкети клієнта та Інформаційною довідкою ТОВ «ПрофітГід».
18 березня 2024 ОСОБА_1 уклав з ТОВ «БІЗПОЗИКА» Додаткову угоду 1 до Договору про надання кредиту № 483098-КС-004 від 10.03.2024. Додаткова угода 1 була укладена в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» і Правилами, через Особистий кабінет Позичальника на сайті Кредитодавця - https://my.tpozyka.com. 
Внаслідок укладення Додаткової угоди 1: Кредитодавець та Позичальник підтверджують, що станом на 18.03.2024 сума неповернутого Позичальником Кредиту становить: 65 000,00 грн.; сума нарахованих та несплачених процентів за користування Кредитом становить: 6 781,59 грн.; сума нарахованої та несплаченої Комісії становить: 9 750,00 грн.
Кредит збільшується на 10 000,00 грн., та Кредитодавець, на умовах викладених в Договорі, збільшує суму Кредиту, а Позичальник отримує збільшення суми Кредиту та зобов`язується повернути, Кредит збільшений на 10 000,00 грн. у строки та на умовах викладених у Договорі.
Після збільшення суми Кредиту, загальна сума отриманого та неповернутого Позичальником Кредиту та Додаткового кредиту складатиме 75 000,00 грн.
18.03.2024 Позивач через партнера ТОВ «ПрофітГід» з яким укладено на картковий рахунок № НОМЕР_3 відкритий в АТ «Універсал Банк", вказаний позичальником в реквізитах кредитного договору та своєму особистому кабінеті на сайті Кредитодавця - https://my.tpozyka.com, що підтверджується витягом з анкети клієнта та Інформаційною довідкою ТОВ «ПрофітГід».
16 травня 2024 року ОСОБА_1 уклав з ТОВ «БІЗПОЗИКА» Додаткову угоду 2 до Договору про надання кредиту №483098-КС-004 від 10.03.2024 року.
Додаткова угода 2 була укладена в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» і Правилами, через Особистий кабінет Позичальника на сайті Кредитодавця - https://my.tpozyka.com. 
Укладення Додаткової угоди 2 підтверджується Візуальною формою послідовності дій, щодо укладення зазначеної електронної Додаткової угоди 2 від 16.05.2024 до Договору про надання кредиту №483098-КС-004 від 10.03.2024.
Внаслідок укладення Додаткової угоди 2: Кредит збільшується на 20 000,00 грн., та Кредитодавець, на умовах викладених в Договорі, збільшує суму Кредиту, а Позичальник отримує збільшення суми Кредиту та зобов`язується повернути, Кредит збільшений на 20 000,00 грн. у строки та на умовах викладених у Договорі.
Строк, на який надається Кредит, збільшується, за домовленістю Сторін строк, на який надається Кредит складає сукупність строку фактичного користування Позичальника Кредитом до моменту укладення цієї Додаткової угоди та додаткового строку, користування Кредитом, який становить 24 тижні.
Після укладення Додаткової угоди 2 та збільшення строку, на який надається Кредит будуть змінені умови кредитування за Договором. У зв`язку із зазначеним після укладення цієї Додаткової угоди та збільшення строку, на який надається Кредит: строк, на який надається Кредит за Договором складає сукупність строку фактичного користування Позичальника Кредитом до моменту укладення цієї Додаткової угоди та додаткового строку, користування Кредитом, який становить 24 тижні, термін дії Договору: до 31.10.2024. Комісія за надання додаткової суми кредиту: 3 000,00 грн. 
16.05.2024 Позивач через партнера ТОВ «ПрофітГід» (оператор послуг платіжної інфраструктури ТОВ "Платежі Онлайн», система Platon) з яким укладено договір №ПГ-5 від 04.11.2020 видав Позичальнику кредит в розмірі - 20 000,00 грн., на картковий рахунок № НОМЕР_3 відкритий в АТ «Універсал Банк", вказаний позичальником в реквізитах кредитного договору та своєму особистому кабінеті на сайті Кредитодавця - https://my.tpozyka.com, що підтверджується витягом з анкети клієнта та Інформаційною довідкою ТОВ «ПрофітГід».
В подальшому Позивачем та Відповідачем строки виконання зобов`язань за Договором більше не переносились. Проте, Відповідач свої зобов`язання щодо сплати кредиту не виконує чим порушує умови Договору та вимоги чинного в Україні законодавства.
До теперішнього часу позичальником лише частково сплачено ТОВ «БІЗПОЗИКА» заборгованість за Договором, розрахунок та розмір якої зазначені у розрахунку заборгованості по Договору №483098-КС-004 від 10.03.2024.
Позичальник в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором здійснив часткову оплату на загальну суму – 93 135,27 грн.
Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, позичальник вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог ТОВ «БІЗПОЗИКА» за договором про надання кредиту.
Станом на дату подання позовної заяви, заборгованість Відповідача перед Позивачем за Договором про надання кредиту №483098-КС-004 від 10.03.2024 складає - 251 000 грн., а саме: заборгованість за отриманим та неповернутим кредитом - 65 658,04 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом - 182 341,96грн. та заборгованість за нарахованою та несплаченою комісією за надання кредиту 3000,00 грн.
У зв`язку із вищенаведеним позов просить задоволити.
Ухвалою від 28.05.2026 прийнято до розгляду даний позов та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін.
24.06.2026 від представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Пузіна Д.М. надійшов відзив на позовну заяву у якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Покликався на те, що у справі відсутні належні, допустимі, достовірні та достатні докази фактичного перерахування кредитних коштів саме ТОВ «Бізнес Позика» на користь відповідача за кожним траншем кредиту. Наявна відповідь АТ «Універсал Банк» від 10.06.2026 року та додаток у вигляді руху коштів по картці не усувають цього недоліку, оскільки у самому русі коштів операції на 65 000,00 грн, 10 000,00 грн та 20 000,00 грн відображені не як платіжні інструкції ТОВ «Бізнес Позика», а як операції з позначенням payway1*tr4av. З такого документа неможливо перевірити ініціатора переказу, платника, рахунок платника, призначення платежу, платіжну систему та правову підставу саме кредитного траншу за договором № 483098-КС-004.
Окремо відповідач звертає увагу суду на істотне процесуальне порушення. Судом в ухвалі про відкриття провадження від 28.05.2026 року було одночасно задоволено клопотання позивача про витребування у АТ «Універсал Банк» відомостей щодо держателя картки, отримувача коштів та руху коштів по картці. Таким чином, питання фактичного розкриття банківської таємниці було вирішене не в окремому провадженні та без надання відповідачу реальної можливості подати мотивовані заперечення проти такого втручання у сферу приватної банківської інформації. Відповідач не погоджується з допустимістю використання таких матеріалів як належного доказу видачі кредиту, тим більше що їх зміст не підтверджує походження коштів саме від кредитодавця у формі первинної платіжної інструкції.
Вказує на те, що матеріали справи містять роздруковані документи та візуальні послідовності дій, які створені самим позивачем. Такі документи мають оцінюватися критично, оскільки вони не є нейтральним первинним джерелом інформації. Вони не містять повної технічної інформації, необхідної для перевірки, чи дійсно відповідач підписував кожну редакцію договору та додаткових угод, чи були йому надані всі обов`язкові документи до моменту укладення договору, чи зберігалися відповідні документи в незмінному вигляді та чи були вони доступні відповідачу.
Зазначає, що в цій справі позивач посилається на первісний договір, додаткову угоду № 1 та додаткову угоду № 2. Кожна з цих угод змінювала суму кредиту, строк, загальну вартість, графік платежів та розмір комісії. Відповідно, кожна така зміна повинна супроводжуватися належним доказом ознайомлення споживача з оновленим паспортом кредиту та оновленою таблицею обчислення загальної вартості кредиту. Наявність друкованих копій таких документів у матеріалах позивача не доводить, що вони були своєчасно надані відповідачу до моменту акцепту, що відповідач міг їх зберегти, прочитати та усвідомлено погодити.
У цій справі позивач заявляє до стягнення 182 341,96 грн процентів при тому, що загальний розмір заявлених кредитних коштів за всіма траншами становив 95 000,00 грн, а часткові платежі за розрахунком позивача становили 28 331,74 грн. Така диспропорція потребує особливої перевірки судом на предмет відповідності принципам справедливості, добросовісності, розумності та захисту прав споживача.
Вказує, що основний контррозрахунок відповідача є таким: оскільки позивач не надав належні платіжні інструкції первісного кредитодавця за кожним траншем, не надав оригінали електронних доказів укладення договору та додаткових угод, а також не довів належним чином правомірність нарахування процентів і комісій, сума заборгованості, яка може бути стягнута у цій справі, становить 0,00 грн без визнання боргу.
Альтернативний контррозрахунок наводиться виключно на випадок, якщо суд, всупереч запереченням відповідача, визнає факт отримання всіх кредитних коштів доведеним належними доказами. У такому випадку максимальна сума, яка підлягає подальшій перевірці, не може перевищувати фактичну різницю між заявленими кредитними коштами 95 000,00 грн та фактично врахованими платежами 28 331,74 грн, тобто 66 668,26 грн. Проте навіть ця сума не визнається відповідачем, оскільки вона залежить від доведення фактичної видачі кожного траншу належною платіжною інструкцією, правильності зарахування платежів, виключення процентів за межами строку кредитування та виключення платежів, які не підтверджені належними споживчими документами.
Проценти у сумі 182 341,96 грн не можуть бути стягнуті в заявленому розмірі. Строк дії договору після додаткової угоди № 2 визначався до 31.10.2024 року. З розрахунку позивача видно, що саме 31.10.2024 року проценти досягли 182 341,96 грн, а надалі ця сума фактично переноситься у розрахунку як борг. Однак суд повинен перевірити, чи були підстави для нарахування процентів у таком у розмірі з урахуванням фактичних платежів, чи були дійсно погоджені всі зміни, чи належно застосовано стандартну або знижену ставку, чи не здійснено збільшення боргу через одностороннє скасування пільгових умов, яке для споживача не було прозорим та зрозумілим.
Комісія за надання кредиту також підлягає окремій перевірці. Позивач у позові заявляє 3 000,00 грн комісії, хоча первісний договір передбачав 9 750,00 грн, додаткова угода № 1 1 500,00 грн, додаткова угода № 2 3 000,00 грн. Незрозуміло, чому до позову включено саме 3 000,00 грн, як саме відбувалося зарахування платежів у рахунок комісій, чи було належним чином доведено погодження комісії як окремої плати, та чи відповідає така комісія Закону України «Про споживче кредитування» і Закону України «Про захист прав споживачів». 
29.06.2026 від представника позивача ТзОВ «Бізнес позика» - Єгоров О.Ф. до суду подав відповідь на відзив, у якому просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Вказує на те, що стороною позивача надано докази, які підтверджують факти отримання та використання кредиту. Зазначає, що відповідачем частково було погашено кредит, останній не відмовився від кредиту протягом 14 календарних днів, а в повній мірі скористався коштами.
У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279ЦПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків
Згідно з ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст.33 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За правилами частин 3, 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор-алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Статтею 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
10.03.2024 між ТзОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено Договір №483098-КС-004 про надання кредиту, з використанням інформаційно-комунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».
За обумовленими та погодженими на власний розсуд сторонами умовами договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 65 000 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів товариства.
Сторонами визначено наступні умови: загальний розмір наданого кредит 65 000 грн; строк, на який надається кредит 16 тижні; термін дії договору до 30.06.2024; стандартна процентна ставка в день 2 %(фіксована).
Сторонами в п. 3.2.3 Договору кредиту погоджено «Графік платежів», відповідно до якого визначено розмір та дату внесення позичальником платежів за період з 24.03.2024 по 30.06.2024.
При цьому, приймаючи умови договору, відповідач, підтвердив, що він ознайомлений з договором, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно їх дотримуватися.
ТзОВ «БІЗПОЗИКА» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 65 000 грн. шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_4 .
Судом також, встановлено, що між сторонами було укладено додаткову угоду №1 від 18.03.2024 до договору №483098-КС-004 про надання кредиту від 10.03.2024 згідно умов якого кредит збільшується на 10 000 грн. та складає 75 000 грн.
ТзОВ «БІЗПОЗИКА» свої зобов`язання виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 10 000 грн. шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_4 .
Окрім цього, між сторонами було укладено додаткову угоду №2 від 16.05.2024 до договору №483098-КС-004 про надання кредиту від 10.03.2024 згідно умов якого кредит збільшується на 20 000 грн. та складає 95 000 грн. В договорі також визначено дату повернення кредиту 31.10.2024.
З інформації АТ «Універсал Банк» яка була надана суду на виконання ухвали від 28.05.2026, вбачається, банківська картка № НОМЕР_3 емітована на ім`я ОСОБА_1 . 
З наданої виписки АТ «Універсал Банк» вбачається, що на зазначену банківську картку 10.03.2024 були зараховані грошові кошти в розмірі 65 000 грн., 18.03.2024 були зараховані грошові кошти в розмірі 10 000 грн. та 16.05.2024 були зараховані грошові кошти в розмірі 20 000 грн.
З огляду на зазначене судом встановлено, що відповідачем було підписано кредитний договір та додаткові угоди та отримано кредитні кошти у визначеному договорами розміром, що є підтверджено належними, допустимими та достатніми доказами, у зв`язку з чим суд не приймає доводи сторони відповідача стосовно відсутності доказів фактичного перерахування кредитних коштів як і відсутності доказів на підтвердження укладення договору.
Суд звертає увагу, що у договорі про надання кредиту та додаткових договорах прописані усі істатні умови договору кредитування, окрім цього з доданих доказів вбачається, що відповідач був належним чином ознайомлений з такими умовами.
Більше того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачеві на номер мобільного телефону НОМЕР_1 , який зазначено у кредитному договорі, надходив одноразовий ідентифікатор для підписання договору. Також, саме вказаний номер мобільного телефону відповідача закріплений за ним, як фінансовий номер, в ТОВ «Бізнес позика».
У справі № 524/5556/19 Верховний Суд дійшов висновку про те, що одноразовим ідентифікатором є комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
У постанові Верховного Суду від 07.10.2020 по справі № 127/33824/19 зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу.
Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.
Судом також встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов Договору, оскільки не повернув кредитні кошти та не сплатив відсотки за користування кредитом у повному обсязі, що спричинило утворення заборгованості станом на дату подання позовної заяви за Договором №483098-КС-004 від 10.03.2024 про надання кредиту, в розмірі 251 000 грн. згідно розрахунку, яка складається з заборгованості за кредитом – 65 568,04 грн; заборгованості по відсотках – 182 341,96 грн.; заборгованості по комісії – 3 000 грн.
В той же час, відповідачем ОСОБА_1 не було подано до суду жодних розрахунків, котрі б спростовували правильність розрахунків заборгованості, долучених до матеріалів справи названим позивачем, а за висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 11 липня 2018 року за єдиним унікальним номером судової справи 753/7883/15, доводи сторони про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості (в даному випадку – заборгованості за нарахованими процентами) є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку, оскільки спростування доказів позивача є процесуальним обов`язком саме відповідача (а не суду).
Так, судом встановлено, що заборгованість відповідача ОСОБА_1 за кредитом (основною сумою боргу) становить в розмірі 65 658, 04 грн. (отримував він кредит в розмірі 95 000 грн.), при цьому, заборгованість за відсотками позивач ТзОВ ТзОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» просить стягнути у розмірі 182 341,96 грн. (сплатив відповідач 52 543,31), що у 2,4 рази перевищує розмір тіла кредиту (з урахуванням сплачених коштів відповідачем на погашення заборгованості). Тобто позивач ТзОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», надавши послугу відповідачеві ОСОБА_1 з споживчого кредитування на побутові потреби у розмірі 95 000 грн., оцінив його вартість для відповідача ОСОБА_1 як споживача у 249 135, 27 (з урахуванням комісії та відсотків), що майже у тричі перевищує тіло кредиту та не може сприйматись судом справедливим прибутком.
Суд вважає, що нараховані позивачем ТзОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» суми по відсоткам за користування позиками/кредитами не відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів. Крім того, передбачення в електронних договорах такого високого розміру відсотків порушує принцип рівності сторін договору, учасником яких є відповідач ОСОБА_1 як споживач, тим самим порушує його права споживача, тому вимога позивача ТзОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» про стягнення цих сум заборгованості за відсотками, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим чинним ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача ОСОБА_1 та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем ТзОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», а наявність в останнього як кредитора можливості стягувати з відповідача ОСОБА_1 як споживача надмірні грошові суми відсотків, спотворює їх дійсне правове призначення як засобу розумного стимулювання відповідача ОСОБА_1 як боржника виконувати основне грошове зобов`язання.
При цьому, суд вважає релевантним посилання на вказане вище рішення Конституційного Суду України при вирішенні питання про розмір відсотків за порушення відповідачем ОСОБА_1 грошового зобов`язання, а тому, враховуючи наведене, при вирішенні питання щодо стягнення відсотків, суд, встановивши неспіврозмірність нарахованих відсотків невиконаному зобов`язанню відповідача ОСОБА_1 та врахуючи інтереси обох сторін, з огляду на необхідність беззаперечного дотримання принципів справедливості, добросовісності і розумності, вважає, що належить зменшити розмір відсотків до розміру, що складатиме 100% від суми заборгованості за тілом кредиту (основною сумою боргу). На переконання суду, саме такий розмір відсотків буде справедливим, забезпечить розумний баланс інтересів сторін та є адекватним у розрізі конкретних правовідносин, враховуючи знецінення валюти гривні та велику інфляцію в Україні.
Враховуючи наявність у відповідача ОСОБА_1 непогашеної заборгованості за споживчим кредитним договором, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача ТзОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» частково, а саме стягнути заборгованість за споживчим кредитним договором, у названих відсотках до тіла кредиту (основної суми боргу) за формулою: 95 000 (отримані кошти) * 100% = 95 000 + 95 000 = 190 000 – 93 135,27 = 96 864,73 грн., яка складатиметься з суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 65 658,04 грн. та заборгованості по відсотках у розмірі 31 206, 69 грн. - саме такий розрахунок на переконання суду буде відповідати всім переліченим вище критеріям справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності, й водночас базуватиметься на засадах пропорційності розумного балансу між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень і комерційними інтересами фінансових установ щодо отримання справедливого прибутку.
При цьому суд підкреслює, що при розгляді цієї цивільної справи розмір спірної заборгованості за вказаними договорами позики і за кредитними договорами відповідачем не спростовано, своїх розрахунків не наведено та суду не було подано, водночас відповідачем ОСОБА_1 зустрічний позов з вимогою про визнання недійсним/недійсними правочинів, які аргументовано тим, що ці договори не підписувалися і не укладалися, не пред`являвся.
Суд також враховує, що, як неодноразово вказував Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Toriya v. Spaine», серія A № 303-A, параграф 29-30).
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Водночас, згідно зі статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
Відповідно до статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.
Згідно із ч. 3 ст. 55 вказаного Закону України банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/ встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21).
У постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі №740/3852/19 (провадження № 61-7745св21) зазначено, що: «відповідно до частини другої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та за наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред`явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність у силу закону у зв`язку з її оспоренням та невизнанням іншими особами. Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
У своїй постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) Велика Палата ВС констатувала, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону № 2121-III), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо).
З постанови Великої палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 провадження N 14-44цс21 вбачається, що ВП констатувала, що умову договору плату за управління кредитом слід визнати недійсною, оскільки із змісту кредитного договору, укладеного між сторонами, неможливо визначити та встановити, за які саме послуги надані банком, встановлено комісію, Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Проте не встановлена конкретна ціна кожної послуги. Відповідно до графіка щомісячних платежів, зазначена сукупна вартість комісії з розрахунком на кожен місяць. Тобто банк встановив плату за надання інформації, яка згідно Закону надається безоплатно.
Висновок щодо нікчемності положень кредитних договорів, які передбачають обов`язок позичальника сплачувати банку комісію за обслуговування кредитної заборгованості, після набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування» викладено в постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 752/4008/20 (провадження№ 61-11866св21).
У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 викладено висновки, відповідно до яких у разі, якщо банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) та одноразово при наданні кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
З урахування наведеного суд зазначає, що умовами договору позик визначено комісію (плату) за надання кредиту, тобто за дію, яку вчиняє банк з метою встановлення правовідносин, вимагати придбання якої забороняла частина третя статті 55 Закону № 2121-III. Тому така умова договору є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», а тому нарахована комісія не підлягає до стягнення.
Відтак, оцінюючі представлені позивачем докази та наведені аргументи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.
Окрім цього, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 1 162,38 грн.
На підставі статей 525, 526, 527, 530, 610, 634, 639, 1048, 1054 ЦК України, керуючись статтями 12, 81, 89, 141, 247, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

у х в а л и в:
позов задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» заборгованість за Договором №483098-КС-004 від 10.03.2024 про надання кредиту, в розмірі 96 864,73 грн.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» 1 162,38 грн. судового збору.
В решті вимог позову відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо (ч.1ст.355ЦПК України) до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів, у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України). 

Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика», ЄДРПОУ: 41084239, місцезнаходження: 01133, м.Київ, бульвар Лесі Українки, 26, офіс 411.
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя