Справа № 756/8111/26
Провадження № 2/756/7416/26

оболонський районний суд міста києва
 
РІШЕННЯ
 
іменем України
 
20 липня 2026 року м. Київ
Оболонський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Пукала А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
У С Т А Н О В И В :
 
Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» звернулося до Оболонського районного суду м. Києва із позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просило стягнути з відповідача заборгованість за договором кредитної лінії № 404218213 від 05.01.2025 у розмірі 27 398,80 грн.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 05.01.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 404218213, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 9 000 грн строком на 30 днів. Договір укладено в електронній формі шляхом підписання одноразовим ідентифікатором, а кредитні кошти перераховано на платіжну картку відповідача. У подальшому на підставі договору факторингу № МВ-ТП/30 від 08.04.2025 право вимоги за кредитним договором відступлено первісним кредитором Товариству з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», а на підставі договору факторингу № 30/0925-01 від 30.09.2025 - Товариству з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал». Позивач зазначав, що відповідач умови договору належним чином не виконала, унаслідок чого утворилася заборгованість, яка складається з тіла кредиту 9 000 грн та процентів за користування кредитом 18 398,80 грн; вимог про стягнення штрафних санкцій позивач не заявляв.
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 19.05.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечувала та просила у його задоволенні відмовити повністю, а також поновити строк на подання відзиву. Відзив мотивовано тим, що заявлений розмір заборгованості не підтверджений належними доказами: розрахунок не містить порядку зарахування здійснених нею платежів та проміжних залишків боргу, документи позивача містять різні суми заборгованості (27 398,80 грн та 31 898,80 грн), а розмір щоденних процентів безпідставно збільшено після 04.02.2025 з 0,39% до 0,80%; факт відступлення права вимоги саме за цим договором і в заявленому обсязі не доведений, а про зміну кредитора її не повідомлено; заявлений розмір витрат на правничу допомогу (7 000 грн) є неспівмірним.
Позивач подав відповідь на відзив, в якій заперечував проти доводів відповідача, зазначаючи, що нарахування процентів здійснено відповідно до умов договору - за дисконтною ставкою 0,39% в день у межах пільгового періоду до 04.02.2025 та за базовою (індивідуальною) ставкою після його спливу; перехід права вимоги підтверджений договорами факторингу та витягами з реєстрів прав вимоги; за умовами п. 12.4 договору проценти за користування коштами після закінчення строку дії договору є процентами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
05.01.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 404218213 у формі електронного документа. Договір підписано відповідачем шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовий ідентифікатор 4968, надіслано та введено 05.01.2025).
За умовами договору загальний розмір кредиту (перший транш) становить 9 000 грн (п. 2.2 договору) і надається позичальнику 05.01.2025, що є датою надання кредиту (п. 2.3 договору), шляхом кредитового переказу коштів на рахунок позичальника за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 (п. 5.1 договору). Договором установлено дисконтний період кредитування тривалістю 30 днів - з 05.01.2025 по 04.02.2025 (п. 3.1 договору), протягом якого проценти за користування кредитом обчислюються за зниженою (дисконтною) ставкою 0,39% від суми кредиту за кожен день користування, що становить 142,35% річних (п. 8.7.1 договору). Установлений строк дисконтного періоду може бути продовжений позичальником (Пролонгація) шляхом сплати протягом цього періоду всіх фактично нарахованих процентів; для здійснення першої Пролонгації позичальнику необхідно сплатити нараховані за перші 30 днів проценти в розмірі 1 053 грн та комісію за надання кредиту в розмірі 450 грн (п. 3.2, 3.3 договору). За умови продовження або поновлення дисконтного періоду проценти за наступний період обчислюються за індивідуальною процентною ставкою, а в разі користування кредитом поза межами дисконтного періоду без його продовження - за базовою процентною ставкою 0,98% від суми залишку кредиту за кожен день користування, що становить 357,70% річних (п. 8.2, 8.3, 8.7.2 договору). Комісія за надання кредиту становить 450 грн (п. 8.5 договору). Строк кредитування за паспортом споживчого кредиту визначено «до 1826 днів (дисконтний період 30 днів, з можливістю продовження та поновлення)», кінцевою датою повернення кредиту зазначено 04.02.2030 (п. 7.3 договору), а сам договір діє протягом п`яти років (п. 11.1 договору). Пунктом 12.4 договору сторони погодили, що проценти, нараховані після закінчення строку дії договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Первісний кредитор виконав обов`язок із надання кредитних коштів. Факт перерахування відповідачу кредитних коштів у розмірі 9 000 грн підтверджується платіжним дорученням № 451149d8-c41d-4b7b-a391-22aa3a46be85 від 05.01.2025, згідно з яким Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» через АТ «Райффайзен Банк» перерахувало на користь отримувача ОСОБА_1 за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 кошти в сумі 9 000 грн з призначенням платежу «переказ коштів згідно договору № 404218213 від 05.01.2025». На платіжному дорученні міститься відмітка про його проведення банком 05.01.2025. Отримання кредитних коштів відповідач по суті не заперечувала.
08.04.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № МВ-ТП/30, за яким право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором відступлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги від 08.04.2025.
30.09.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 30/0925-01, за яким право грошової вимоги до відповідача відступлено позивачу, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 1 від 30.09.2025 та актом прийому-передачі.
Розмір заборгованості підтверджується розрахунками заборгованості, складеними первісним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (за період з 05.01.2025 по 08.04.2025) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (за період з 08.04.2025 по 30.09.2025), які містять щоденне нарахування процентів, облік здійснених відповідачем платежів та проміжні залишки заборгованості. За дисконтний період (з 05.01.2025 по 04.02.2025) проценти нараховано за дисконтною ставкою 0,39% в день (35,10 грн на день, усього 1 053 грн). 04.02.2025 відповідач сплатила 1 503 грн, з яких 1 053 грн зараховано в рахунок процентів за дисконтний період, а 450 грн - у рахунок комісії за надання кредиту. Надалі проценти за користування кредитом нараховувалися за фактичні дні користування - за період з 05.02.2025 по 06.03.2025 за індивідуальною ставкою 0,80% в день (72 грн на день), а з 07.03.2025 - за базовою ставкою 0,98% в день (88,20 грн на день). Відповідач також частково сплатила заборгованість 14.03.2025 (15 грн), 21.03.2025 (5 грн) та 30.03.2025 (15 грн).
Згідно з розрахунком загальна заборгованість відповідача станом на дату відступлення права вимоги позивачу складала 31 898,80 грн, у тому числі тіло кредиту - 9 000 грн, проценти за користування кредитом - 18 398,80 грн та неустойка (штраф) - 4 500 грн. До стягнення позивач заявив заборгованість у розмірі 27 398,80 грн, що складається з тіла кредиту 9 000 грн та процентів за користування кредитом 18 398,80 грн; вимог про стягнення неустойки позивач не заявляв.

Вирішуючи заяву відповідача про поновлення строку на подання відзиву, суд, з огляду на те, що відповідач обґрунтувала пропуск строку необхідністю отримання правничої допомоги для належного формування правової позиції, а також те, що позивач реалізував право на подання відповіді на відзив, вважає за можливе поновити відповідачу строк на подання відзиву та врахувати його при вирішенні справи по суті.
Відповідно до ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальникові, а позичальник - повернути кредит та сплатити проценти. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію»; електронний договір, підписаний одноразовим ідентифікатором, за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ст. 3, 11, 12 Закону). Судом встановлено, що договір № 404218213 укладено відповідачем у такий спосіб.
Відповідно до ст. 512, 514, 1077, 1078 ЦК України право грошової вимоги за зобов`язанням може бути передане іншій особі за договором факторингу; до нового кредитора переходять права первісного кредитора в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). Дослідивши договори факторингу від 08.04.2025 та від 30.09.2025 і витяги з реєстрів прав вимоги, суд встановив, що право грошової вимоги до відповідача за договором № 404218213 у встановленому порядку перейшло до позивача; зазначені договори недійсними не визнавалися. Неповідомлення боржника про відступлення права вимоги, за умови невиконання ним грошового зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання і не є підставою для відмови у стягненні. З огляду на це доводи відповідача про недоведеність відступлення права вимоги суд відхиляє.
Оскільки факт укладення кредитного договору, надання відповідачу кредитних коштів у розмірі 9 000 грн та перехід права вимоги до позивача підтверджені належними доказами, а доказів повернення тіла кредиту відповідач не надала, вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9 000 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Вирішуючи вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, суд виходить із такого.
Згідно з ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний сплатити проценти за користування кредитом у розмірі та в порядку, встановлених договором. За змістом наведених норм проценти є платою за час правомірного користування кредитними коштами і можуть нараховуватися лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) вказала, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, а права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України. У постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватися одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16).
З огляду на наведене для вирішення спору суд має встановити межі строку правомірного (регулятивного) користування кредитом, у яких за ст. 1048 ЦК України нараховуються проценти за користування.
За умовами договору таким строком є дисконтний період кредитування, який на момент укладення договору становив 30 днів (з 05.01.2025 по 04.02.2025) і міг бути продовжений позичальником шляхом Пролонгації - сплати всіх фактично нарахованих процентів (пп. 1.1.28, 3.1, 3.2 договору). Договір розмежовує строк своєї дії та строк користування кредитом на погоджених (дисконтних) умовах: за прямим застереженням п. 3.4 договору Пролонгація та Поновлення дисконтного періоду не змінюють істотних умов договору, зокрема строку його дії, а щоденне нарахування процентів за базовою ставкою договором установлено лише для випадку користування кредитом поза межами дисконтного періоду (пп. 7.4.2, 8.3 договору). Узгоджується з наведеним і п. 7.1 договору, за яким датою повного повернення всієї суми кредиту визначено саме дату закінчення дисконтного періоду - 04.02.2025, яка в разі Пролонгації зміщується на відповідну нову дату закінчення дисконтного періоду; кредитний продукт «СМАРТ» за своїм визначенням передбачає повернення кредиту в кінці погодженого строку (п. 1.1.32 договору).
З огляду на це посилання договору та паспорта споживчого кредиту на строк «до 1826 днів» і кінцеву дату повернення 04.02.2030 (пп. 7.3, 11.1 договору) самостійного строку кредитування не визначають, а є лише граничною межею строку дії договору. Та обставина, що визначену п. 7.1 договору дату повного повернення кредиту сформульовано як «рекомендовану (необов`язкову)», наведеного висновку не спростовує, оскільки згідно зі ст. 213 ЦК України ця умова засвідчує намір сторін пов`язати повернення кредиту саме із закінченням дисконтного періоду. У будь-якому разі в частині визначення строку кредитування умови договору є нечіткими та припускають неоднозначне тлумачення, а тому відповідно до ст. 213, 637 ЦК України тлумачаться на користь споживача - проти сторони, яка їх сформулювала.
Судом встановлено, що 04.02.2025, в останній день дисконтного періоду, відповідач сплатила 1 503 грн - суму, яка згідно з п. 3.3 договору необхідна для здійснення першої Пролонгації дисконтного періоду (1 053 грн нарахованих процентів та 450 грн комісії за надання кредиту). Такими діями відповідач у порядку, передбаченому п. 3.2, 3.3 договору, продовжила дисконтний період на наступні 30 днів - по 06.03.2025. Наведене узгоджується і з розрахунком первісного кредитора, який за період з 05.02.2025 по 06.03.2025 нарахував проценти за зниженою індивідуальною ставкою 0,80% в день, а не за базовою ставкою, тобто визнав дисконтний період продовженим.
Таким чином, строк правомірного користування кредитом за договором тривав з 05.01.2025 по 06.03.2025. У межах цього строку нараховано проценти за користування кредитом: за дисконтний період (з 05.01.2025 по 04.02.2025) - 1 053 грн, які відповідач сплатила 04.02.2025; за продовжений дисконтний період (з 05.02.2025 по 06.03.2025) - 2 160 грн (72 грн х 30 днів), які відповідач не сплатила. Здійснені відповідачем після закінчення дисконтного періоду платежі 14.03.2025, 21.03.2025 та 30.03.2025 на загальну суму 35 грн підлягають зарахуванню в рахунок несплачених процентів за продовжений дисконтний період. Отже, заборгованість за процентами за користування кредитом у межах строку кредитування становить 2 125 грн (2 160 грн - 35 грн).
Після 06.03.2025 відповідач дисконтний період не продовжувала і не поновлювала, дострокового повного погашення кредиту не здійснила, у зв`язку з чим користування кредитом вийшло за межі строку правомірного (регулятивного) користування. За таких обставин право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом (ст. 1048 ЦК України) за період після 06.03.2025 припинилося. Наведене узгоджується і з п. 12.4 договору, за яким проценти, нараховані після закінчення строку його дії, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, тобто заходом відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, а не платою за правомірне користування кредитом.
Позивач заявив до стягнення саме проценти за користування кредитом (ст. 1048 ЦК України), а не проценти за прострочення виконання грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України), при цьому суд не вправі самостійно змінювати підстави позову. За таких обставин у стягненні заявлених процентів за користування кредитом у частині, нарахованій за період після 06.03.2025, у розмірі 16 273,80 грн належить відмовити. Крім того, оскільки таке прострочення мало місце в період дії воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у силу п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України позичальник у будь-якому разі звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України.
Щодо доводів відповідача суд зазначає наступне. Доводи про те, що розрахунок заборгованості не містить порядку зарахування здійснених платежів та проміжних залишків боргу, спростовуються змістом розрахунків первісного кредитора та Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», які відображають щоденне нарахування процентів, дати й суми здійснених відповідачем платежів та залишок заборгованості за кожен день. Наявність у документах позивача різних сум заборгованості (27 398,80 грн та 31 898,80 грн) не свідчить про необґрунтованість вимог, оскільки різниця становить неустойку (штраф) у розмірі 4 500 грн, яку позивач до стягнення не заявляв. Доводи відповідача про безпідставність нарахування процентів після спливу дисконтного періоду суд визнає обґрунтованими частково - у частині процентів, нарахованих за період після продовженого дисконтного періоду (після 06.03.2025), у стягненні яких відмовлено з наведених вище підстав; водночас нарахування процентів за продовжений дисконтний період за індивідуальною ставкою 0,80% в день, яка є меншою за базову, прав відповідача не порушує.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором кредитної лінії № 404218213 від 05.01.2025 у розмірі 11 125 грн, з якої 9 000 грн - заборгованість за тілом кредиту та 2 125 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 05.02.2025 по 06.03.2025. У задоволенні решти позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 16 273,80 грн належить відмовити.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 1 081,04 грн (2 662,40 грн х 11 125 грн : 27 398,80 грн).
Щодо витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн суд зазначає таке. На підтвердження їх понесення позивач надав договір про надання правничої допомоги, додаткову угоду до нього та акт приймання-передачі наданих послуг. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом, обсягом наданих послуг та ціною позову. Враховуючи незначну складність справи, яка належить до типової категорії спорів про стягнення заборгованості за кредитним договором, обсяг фактично наданих послуг, а також клопотання відповідача про зменшення цих витрат і часткове задоволення позову, суд, керуючись ч. 4 ст. 137, ч. 13 ст. 141 ЦПК України, вважає співмірним та таким, що підлягає стягненню з відповідача, розмір витрат на професійну правничу допомогу 2842,36 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 263-265 ЦПК України суд
У Х В А Л И В :
 
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за договором кредитної лінії № 404218213 від 05.01.2025 у розмірі 11 125 грн, з якої 9 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 2 125 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» судовий збір у розмірі 1 081,04 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2842,36 грн.
Відомості про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (код ЄДРПОУ 43541163, місцезнаходження: м. Київ, бульвар Лесі Українки, 34, офіс 333).
Відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя         Андрій ПУКАЛО