ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

07 липня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/10370/25	
Суддя І інстанції – Савченко А.В.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),
суддів: Сафронової С.В., Кальника В.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод»
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод» до Державної податкової служби України, Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з платниками податків про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» звернулося до суду з вищевказаним позовом, в якому, просило: 
- визнати протиправними дії Державної податкової служби України щодо відмови у прийнятті та реєстрації уточнюючої податкової декларації з плати за землю за 2017 рік найменування файлу 32000005393056J0602008300000000351220173200.XML) Приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод» датою її фактичного отримання - 07.02.2025.;
- зобов`язати Державну податкову службу України прийняти та зареєструвати уточнюючу податкову декларацію з плати за землю за 2017 рік (найменування файлу 32000005393056J0602008300000000351220173200.XML) Приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод» датою її фактичного отримання - 07.02.2025.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що подана 07.02.2025 уточнююча податкова декларація з плати за землю за 2017 рік була подана у межах строків давності, визначених Податковим кодексом України. На думку позивача, контролюючий орган безпідставно відмовив у прийнятті податкової декларації, пославшись на пропуск строку давності. Позивач вважає, що такі дії Державної податкової служби України є протиправними, оскільки податковий орган повинен був перевірити надані платником податків документи та врахувати обставини, що впливають на перебіг строку давності, у зв`язку з чим просить суд визнати дії відповідача протиправними та зобов`язати прийняти і зареєструвати подану уточнюючу податкову декларацію.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 березня 2026 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено. 
Не погодившись з прийнятим рішенням ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та прийняти нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на те, що строки подачі річної податкової декларації з плати за землю до 20 лютого поточного року, строки сплати за землю за звітний податковий рік – не пізніше останнього дня місяця наступного за звітним, тобто не пізніше 30 січня наступного звітного року (у спірному випадку не пізніше 30.01.2018). Отже, судом першої інстанції не враховано: що строк 1095 днів рахується з дня, що настає за останнім днем граничного строку саме сплати (а не подання звітності) цих податків, а саме з 31.01.2018. При цьому, судом першої інстанції наведено норму Податкового кодексу України, яка передбачає застосування строку не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати цих податків, проте зроблений судом висновок суперечить процитованій нормі і виглядає наступним чином: «не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку її подання». Таким чином, строк давності розраховується не з граничної дати подачі річної податкової декларації з плати за землю, а за останнім днем граничного строку сплати плати за землю (за грудень 2017 року сплачено 30.01.2018). Враховуючи наведене вище, з дотриманням положень п.102.1-102.2. ПКУ, строк 1095 днів починає спливати з 31.01.2018р. і його обрахунок належить вести саме з вказаної дати. Вказана помилка, допущена судом першої інстанції, фактично призвела у подальшому до неправильного обрахунку строку, протягом якого можливе подання уточнюючого розрахунку з плати за землю за 2017 рік, і, як наслідок, до помилкових висновків про пропуск Позивачем граничного строку подання такого розрахунку. Також акцентує увагу на тому, що однією з підстав для внесення змін до податкової звітності за 2017 рік було ухвалення Дніпропетровським окружним адміністративним судом прийнято постанови 24.11.2017 у справі № 804/6303/17, яким змінено показники нормативно-грошової оцінки земельних ділянок, щодо яких проводилися уточнення з податкових зобов`язань з плати за землю. Причиною та підставою такого уточнення було не виявлення платником податків певної помилки у звітності за 2017 рік, а встановлення судом обставин, які дозволили відкоригувати раніше задекларовані зобов`язання. Вказана обставина описана в рішенні по справі № 160/8616/19, про яку в додаткових поясненнях зазначило Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків, що міститься у матеріалах справи. Вказана обставина, згідно правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 18 квітня 2024 справа № 160/7775/23 щодо уточнення показників податкової звітності, що відбулася унаслідок прийняттям судового рішення, яке надало можливість такі показники уточнити, взагалі безумовно виводить такі уточнення за межі строків, встановлених п.102.2 ст. 102 ПКУ. 
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу Державна податкова служба України просить відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального права, правову оцінку досліджених судом доказів у справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 15.02.2017 ПрАТ «ДМЗ», засобами електронного зв`язку в електронній формі, було подано до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (який є правонаступником Дніпропетровського управління офісу ВПП ДФС) податкову декларацію з плати за землю за 2017 рік.
Податкова декларація була прийнята контролюючим органом, що підтверджується відповідною копією декларації та квитанцією Nє 2 від 20.02.2017.
У вказаній декларації було задекларовано податкове зобов`язання зі сплати за землю за 2017 рік.
ПрАТ «ДМЗ», протягом 2017 - 2018 років, подавало уточнюючі податкові декларації з плати за землю за 2017 рік, а саме: 22.05.2017 реєстраційний номер 9094073920, 01.11.2017 реєстраційний номер 9227689684, 12.12.2017 реєстраційний номер 9263616021, 20.02.2018 реєстраційний номер 9298930821.
Наказом № 2823 від 13.12.2017 Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби було призначено проведення документальної планової виїзної перевірки ПрАТ «ДМЗ» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 30.09.2017 (з урахуванням норм статті 102 Податкового кодексу України) тривалістю 30 робочих днів, з 29.12.2017 року.
Наказом № 2 від 02.01.2018 Офісом великих платників податків ДФС зупинено проведення документальної планової виїзної перевірки з 03.01.2018 на 30 робочих днів.
Наказом № 337 від 03.03.2018 Офісом великих платників податків ДФС перенесено термін проведення документальної планової виїзної перевірки з 06.03.2018 до дати отримання вказаних копій документів або забезпечення доступу до них.
Наказом № 215 від 01.02.2019 Офісом великих платників податків ДФС поновлено термін проведення документальної планової виїзної перевірки ПрАТ «ДМЗ» з 07.02.2019 на невикористаний строк.
Наказом № 288 від 12.02.2019 Офісом великих платників податків ДФС продовжено термін проведення документальної планової виїзної перевірки ПрАТ «ДМЗ» на 15 робочих днів, з 18 лютого 2019 року.
Наказом № 481 від 06.03.2019 Офісом великих платників податків ДФС зупинено проведення документальної планової виїзної перевірки з 07.03.2019 на 7 робочих днів.
За результатами проведення документальної планової виїзної перевірки, 27.03.2019 контролюючим органом було складено акт № 48/28-10-46-17-05393056, яке отримано ПрАТ «ДМЗ» 01.04.2019.
Позивач 07.02.2025р. подав до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з платниками податків уточнюючу податкову декларацію з плати за землю за 2017 рік.
Відповідно до квитанції Державної податкової служби України від 07.02.2025р. №1 уточнюючу податкову декларацію з плати за землю за 2017 рік не прийнято. Підставою відмови у прийнятті декларації зазначено таке: Порушено вимоги п.49.8 ст.49, ст.102 Податкового кодексу України, а саме в податковому документі заповнено недостовірне значення обов`язкового реквізиту «Звітний (податковий) період» - рік, 2017р., оскільки минув термін давності.
17 лютого 2025 року позивачем направлено скаргу до Державної податкової служби України в якій просив прийняти та зареєструвати уточнюючу податкову декларацію з плати за землю за 2017 рік.
Листом від 21.03.2025р. №8138/6/99-00-12-02-01-06 Державна податкова служба України повідомила позивача про відсутність підстав для реєстрації податкової декларації з плати за землю за 2017 рік, у зв`язку з тим, що граничний строк подання уточнюючої декларації за 2017 рік припадав на квітень 2024 року.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що граничний строк подання податкової декларації з плати за землю за 2017 рік – 20.02.2017 р., тому платник мав право самостійно подати уточнюючу податкову декларацію, керуючись ст. 50 ПКУ в частині строків давності, визначених ст. 102 ПКУ, але не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку її подання – тобто за 20.02.2017 р., включаючи зупинення перебігу таких строків, встановленого підпунктом 102.3.3 пункту 102.3, пунктом 102.9 статті 102 ПКУ та п. 52 прим. 2 підрозд. 10 розд. ХХ «Перехідні положення» ПКУ.
Суд встановив, що проведення перевірки зупинено з 03.01.2018 р. по 13.02.2018 р., з 06.03.2018 р. по 06.02.2019 р., з 07.03.2019 р. по 15.03.2019 р., а тому в обрахунок тривалості строку подання уточнюючої податкової декларації не включається період, на який цей строк був зупинений, а саме 393 дні.
Також, в період з 18 березня 2020 по 30 червня 2023, строк давності, передбачений статтею 102 Кодексу, був зупинений з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), а в період з 17 березня 2022 року по 01 серпня 2023 - у зв`язку з дією правового режиму воєнного, надзвичайного стану.
Таким чином, 1095 денний строк почав свій перебіг 21.02.2017 року та був зупинений у періоди з 03.01.2018 р. по 13.02.2018 р., з 06.03.2018 р. по 06.02.2019 р., з 07.03.2019 р. по 15.03.2019 р., з 18.03.2020 р. по 01.08.2023 р.
Отже, кінцева дата 1095-денного строку з урахуванням усіх зупинок перебігу строку давності 12 серпня 2024 року, а тому відповідач обґрунтовано вирішив уточнюючу податкову декларацію з плати за землю за 2017 рік не прийняти, оскільки минув термін давності.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного. 
Положення статті 19 Конституції України встановлюють, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 46.1 статті 46 Податкового кодексу України (тут і далі на момент виникнення спірних правовідносин; далі – ПК України) податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючим органам у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата грошового зобов`язання, у тому числі податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку, а також суми нарахованого єдиного внеску.
Згідно з положеннями пункту 49.3 статті 49 ПК України податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги».
Єдиною підставою для неприйняття податкової декларації засобами електронного зв`язку в електронній формі є недійсність кваліфікованого електронного підпису чи печатки такого платника податків, у тому числі у зв`язку із закінченням строку дії відповідного сертифіката відкритого ключа, за умови що така податкова декларація відповідає всім вимогам електронного документа, містить достовірні обов`язкові реквізити та надана у форматі, доступному для її технічної обробки.
Пунктом 49.8 статті 49 ПК України встановлено, що прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.
Згідно з положеннями пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 ПК України податкова декларація повинна містити такі обов`язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); інформація про додатки, що додаються до податкової декларації та є її невід`ємною частиною; ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).
У окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов`язкові реквізити: відмітка про звітування за спеціальним режимом; код виду економічної діяльності (КВЕД); код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ; індивідуальний податковий номер згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період; дата та номер рішення про включення неприбуткової організації до Реєстру неприбуткових установ та організацій; ознака неприбутковості організації; повне найменування нерезидента; місцезнаходження нерезидента; назва та код держави резиденції нерезидента; код нерезидента, що присвоєно державою, резидентом якої він є.
Згідно з п. 102.1 ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки відповідно до статей 39 і 39-2, застосування вимог пункту 141.4 статті 141 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації , звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації або уточнюючої декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань, в межах поданих уточнень, за такою податковою декларацією протягом 1095 днів (2555 дня - у разі проведення перевірки відповідно до статей 39 і 39-2, застосування вимог пункту 141.4 статті 141 цього Кодексу) з дня подання уточнюючого розрахунку (декларації).
У разі виявлення за результатами перевірки порушень інших вимог податкового законодавства, безпосередньо не пов`язаних з декларуванням податкових зобов`язань платником податків, а також порушень вимог іншого, крім податкового, законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму штрафних санкцій (фінансових санкцій, штрафів) платника податків не пізніше 1095 дня з дня вчинення відповідного правопорушення.
З місцевих податків та/або зборів, за якими передбачено подання річної податкової декларації , контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право за результатами перевірки самостійно визначити суму грошових зобов`язань, у разі виявлення ним за результатами перевірки заниження суми визначеного платником податків податкового зобов`язання з цих податків, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати цих податків, визначених відповідними розділами цього Кодексу.
До того ж, підпункт 102.3.3 пункту 102.3 статті 102 ПКУ передбачає, що відлік строку давності зупиняється на будь-який період, протягом якого контролюючим органом зупинено, продовжено, перенесено строки проведення перевірки у порядку, передбаченому статтями 44, 82 та 85 цього Кодексу або Митним кодексом України.
Відповідно до п. 285.1 ст. 285 ПК України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.
Згідно з п. 286.2, п. 286.3 ст. 286 ПК України Платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму плати за землю щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а надалі такий витяг подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.
Платник плати за землю має право подавати щомісяця звітну податкову декларацію, що звільняє його від обов`язку подання податкової декларації не пізніше 20 лютого поточного року, протягом 20 календарних днів місяця, що настає за звітним.
Відповідно до п. 287.3 ст. 287 ПК України податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
Аналізуючи вказані норми ПК України, колегія суддів доходить висновку, що граничний строк сплати грошового зобов`язання по декларації за 2017 рік у відповідності до п. 287.3 ст. 287 ПК України - 30.01.2018, а з урахуванням 1095 днів (у відповідності до положень ст. 102 ПК України) платник податків має право подавати уточнюючі податкові декларації до 30.01.2021 (включно).
Отже, в період з 31.01.2018 по 30.01.2021 платник податків має право подати відповідну уточнюючу декларацію.
Також, згідно з абзацом пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX ПКУ на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.
Крім того, Законом України від 15.03.2022 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (набрав чинності з 17 березня 2022 року) статтю 102 ПК України було доповнено пунктом 102.9 такого змісту: « 102.9. На період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи».
В подальшому пункт 102.9 статті 102 ПК України було виключено на підставі Закону України від 30.06.2023 року № 3219-IX, який набрав чинності 01 серпня 2023.
Отже, в період з 18 березня 2020 по 30 червня 2023, строк давності, передбачений статтею 102 Кодексу, був зупинений з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), а в період з 17 березня 2022 року по 01 серпня 2023 - у зв`язку з дією правового режиму воєнного, надзвичайного стану.
Суд першої інстанції вірно встановив, що проведення перевірки було зупинено з 03.01.2018 р. по 13.02.2018 р., з 06.03.2018 р. по 06.02.2019 р., з 07.03.2019 р. по 15.03.2019 р., а тому в обрахунок тривалості строку подання уточнюючої податкової декларації не включається період, на який цей строк був зупинений, а саме 393 дні.
Також, в період з 18 березня 2020 по 30 червня 2023, строк давності, передбачений статтею 102 Кодексу, був зупинений з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), а в період з 17 березня 2022 року по 01 серпня 2023 - у зв`язку з дією правового режиму воєнного, надзвичайного стану.
В той же час колегія суддів зазначає, що 1095 денний строк почав свій перебіг саме 01.02.2018 року, а не з 21.02.2017 року, як помилково зазначив суд першої інстанції, та був зупинений у періоди з 03.01.2018 р. по 13.02.2018 р., з 06.03.2018 р. по 06.02.2019 р., з 07.03.2019 р. по 15.03.2019 р., з 18.03.2020 р. по 01.08.2023 р., а тому кінцева дата 1095-денного строку з урахуванням усіх зупинок перебігу строку давності є 01 серпня 2025 року, а не 12 серпня 2024 року, як помилково зазначив суд першої інстанції. 
За таких обставин колегія суддів висновує, що уточнююча декларація подана 07.02.2025 року, тобто в строк передбачений ст. 102 ПК України (з урахуванням періоду дії COVID-19, воєнного стану та зупинення проведення перевірки), а тому право позивача на надання контролюючому органу уточнюючої декларації не було втрачено.
Крім іншого колегія суддів додатково зазначає, що постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.11.2017 по справі № 804/6303/17, суд визнав протиправними дії Відділу у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області щодо застосування при формуванні станом на 26.01.2017 витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки площею 36,9369га, розташованої по вул. Ударників, 31 у м. Дніпропетровську (нині м. Дніпро), кадастровий номер 1210100000:08:726:0008, коефіцієнту Кф, який характеризує функціональне використання земельної ділянки, значення 2,0. Скасував витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки площею 36,9369га, розташованої по вул. Ударників, 31 у м. Дніпропетровську (нині м. Дніпро), кадастровий номер 1210100000:08:726:0008, сформований станом на 26.01.2017. Вказана вище постанова суду набрала законної сили відповідно до ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2018.
Таким чином, однією з підстав для внесення змін до податкової звітності за 2017 рік було ухвалення Дніпропетровським окружним адміністративним судом прийнято постанови 24.11.2017 у справі № 804/6303/17, яким змінено показники нормативно-грошової оцінки земельних ділянок, щодо яких проводилися уточнення з податкових зобов`язань з плати за землю.
Отже причиною та підставою такого уточнення було не виявлення платником податків певної помилки у звітності за 2017 рік, а встановлення судом обставин, які дозволили відкоригувати раніше задекларовані платником зобов`язання. 
При цьому відмовляючи в прийнятті уточнюючої декларації з плати за землю за 2017 рік податковий орган виснував, що позивачем порушено вимоги п.49.8 ст.49, ст.102 Податкового кодексу України, а саме в податковому документі заповнено недостовірне значення обов`язкового реквізиту «Звітний (податковий) період» - рік, 2017р., оскільки минув термін давності.
Інших правових підстав для неприйняття документу поданого позивачем контролюючим органом не зазначено.
Колегія суддів зазначає, що норми статей 48, 49 ПК України з урахуванням положень статті 19 Конституції України, закріплюють обов`язок контролюючого органу для прийняття податкової декларації (уточнюючої та/або відповідного уточнюючого розрахунку до неї), якщо така відповідає вищезазначеним вимогам (встановленим вказаними положеннями статей 48 та 49 ПК України). При цьому, положення пункту 102.1 статті 102 ПК України передбачають насамперед відповідні обов`язки для контролюючого органу в частині визначення, зокрема, відповідних сум грошових зобов`язань платникам податків, у випадках визначених Податковим кодексом України, а також регламентує строки реалізації контролюючим органом свого права на самостійне визначення суми грошових зобов`язань платнику податків, але не встановлює жодних прямих обмежень для платника податку щодо здійснення відповідних коригувань його податкової звітності шляхом подання податкової декларації/уточнюючого розрахунку у разі необхідності внесення коригувань відповідно до судового рішення.
За змістом пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.
Диспозиція вказаної норми вказує, що вона застосовна у певних конкретно визначених випадках за певних умов, а саме платник: 1) у майбутніх податкових періодах 2) самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки 3) у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею).
Отже, встановлений пунктом 50.1 статті 50 Податкового кодексу України обов`язок платника надіслати уточнюючий розрахунок до податкової декларації з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 ПК України нерозривно пов`язаний з зазначеними вище умовами, наявність яких презюмується.
Таким чином, вказана норма права не врегульовує питання внесення змін до податкової звітності за умов інших ніж у ній зазначених, а саме - коли підставою для внесення змін є не самостійно виявлена помилка, а, наприклад, наявність судового рішення, яке набрало законної сили і яке впливає на виконання платником обов`язку щодо подання звітності.
У Податковому кодексі України не визначено, що є «помилкою» в розумінні податкових правовідносин.
З огляду на встановлені обставини вбачається, що підставою для зміни позивачем податкової звітності була не самостійно виявлена помилка, а наявність судового рішення, яке набрало законної сили, згідно з якого зобов`язано компетентний орган видати документи які є підставою для внесення змін до податкової звітності, у даному випадку витяги щодо нормативно-грошової оцінки земельних ділянок за відповідний рік.
Відтак, застосуванню до спірних правовідносин вказана норма не підлягала, що як зазначено вище підтверджується мотивами (правовими підставами) якими керувався відповідач відмовляючи у прийняті поданого позивачем уточнюючої декларації.
Вказана правова позиція знайшла своє відображення у висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 18 квітня 2024 року у справі № 160/7775/23.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.
Керуючись п.2 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод» – задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 березня 2026 року- скасувати та прийняти нову постанову.
Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод» - задовольнити.
Визнати протиправними дії Державної податкової служби України щодо відмови у прийнятті та реєстрації уточнюючої податкової декларації з плати за землю за 2017 рік найменування файлу 32000005393056J0602008300000000351220173200.XML) Приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод» датою її фактичного отримання - 07.02.2025.
Зобов`язати Державну податкову службу України прийняти та зареєструвати уточнюючу податкову декларацію з плати за землю за 2017 рік (найменування файлу 32000005393056J0602008300000000351220173200.XML) Приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод» датою її фактичного отримання - 07.02.2025.
Стягнути з Державної податкової служби України за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод» сплачений судовий збір у розмірі 7570 грн. (сім тисяч п`ятсот сімдесят гривень).
Постанова набирає законної сили з дати ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі.
В повному обсязі постанова складена 07 липня 2026 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов 

суддя С.В. Сафронова 

суддя В.В. Кальник