КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 378/1797/25 Головуючий у суді І інстанції Марущак Н.М.
Провадження № 22-ц/824/10791/2026 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 липня 2026 року м. Київ 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Голуб С.А.,
суддів: Борисової О.В., Таргоній Д.О.,
за участю секретаря судового засідання - Гладкої І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Ставищенського районного суду Київської області від 13 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

в с т а н о в и в:

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду позовом до ОСОБА_2 , в якому просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь відповідачки на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із 25 відсотків усіх видів заробітку (доходу) до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду.
Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 18 березня 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
23 березня 2026 року представник відповідачки - адвокат Капустін В.В. подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив долучити до матеріалів справи докази на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, які ОСОБА_2 сплатила (понесла) у зв`язку з розглядом справи, та вирішити питання про стягнення з ОСОБА_1 на користь відповідачки цих судових витрат у розмірі 9 000 грн.
Додатковим рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 13 квітня 2026 року заяву представника ОСОБА_2 - Капустіна В.В. про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витратзадоволено.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9 000 грн.
Додаткове рішення мотивоване тим, що відповідачкою надано докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом цієї справи в суді, тому з урахуванням складності справи, предмета спору, характеру наданих послуг та участі адвоката у судових засіданнях, співмірним, розумним та необхідним у межах розгляду даної справи є розмір судових витрат в сумі 9 000 грн, які підлягають стягненню з позивача з огляду на відмову в позові.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального й порушення норм процесуального права, та відмовити у задоволенні заяви про стягнення судових витрат.
В обґрунтування своїх доводів зазначає, що в матеріалах справи міститься ордер на надання правничої допомоги серії АІ № 2140300, де підставою його видачі вказано доручення органу безоплатної правничої допомоги № 500. Оскільки представник Капустін В.В. є приватним адвокатом, надання ним ордера про безоплатність правової допомоги при одночасному пред`явленні вимог про відшкодування гонорару є введенням суду в оману. Тому суд незаконно стягнув кошти при неналежному підтвердженні повноважень представника саме на платній основі.
У відзиві на позовну заяву адвокатом було зазначено лише про 3 000 грн судових витрат, докази на 9 000 грн подані лише 23 березня 2026 року і жодної заяви про зміну суми витрат до судових дебатів не було, що позбавляє сторону права на відшкодування різниці у розмірі 6 000 грн.
Крім того, адвокат обґрунтував вартість відзиву його обсягом, зазначивши, що кількість сторінок була згенерована автоматично системою «Електронний суд». Стягнення коштів за технічну роботу алгоритму системи, а не за інтелектуальну працю, на думку позивача, суперечить принципам розумності. При цьому в акті не вказано витраченого часу, тому суд безпідставно задовольнив заяву про ухвалення додаткового рішення.
У відзиві на апеляційну скаргуадвокат Капустін В.В., діючи в інтересах  ОСОБА_2 , просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення -без змін, посилаючись на те, що суд першої інстанції ухвалив законне й справедливе рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зокрема вказує, що позивач, який не є спеціалістом у галузі права, не обізнаний з Положенням про ордер на надання правничої допомоги, затвердженим рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41, згідно із яким в затвердженій формі ордеру на надання правничої допомоги посилання на договір про надання правничої допомоги/доручення органу (установи), уповноважених законом на надання безоплатної правничої допомоги, номер (у випадку наявності) та дату цього документа міститься в одному реквізити.
Тобто у цьому випадку символ «/» передбачає зазначення в ордері абономеру та дати договору про надання правничої допомоги, або номеру та дати доручення органу (установи), уповноважених законом на надання безоплатної правничої допомоги.
Відповідачка, у зв`язку з пред`явленням до неї позову, звернулась за професійною правничою допомогою до адвоката, який здійснює індивідуальну адвокатську діяльність і не є суб`єктом надання безоплатної правничоїдопомоги. Між адвокатом Капустіним В.В. та ОСОБА_2 було укладено договір про надання правничої допомоги № 500 від 27 лютого 2026 року, на підставі якого здійснювалось представництво в суді першої інстанції за відповідний гонорар.
У виданому ордері, на підставі якого адвокат здійснює представництво інтересів відповідачки у даній справі, зазначено номер договору про надання правничої допомоги, а копія цього договору додана до заяви про ухвалення додаткового рішення, тому підстави стверджувати, що вартість послуг адвоката компенсує держава, відсутні.
При цьому витрати на правничу допомогу ОСОБА_2 змушена була нести не з власної ініціативи, а для захисту прав та інтересів їхньої спільної з позивачем дитини на отримання аліментів від батька. Позивач, маючи заборгованість зі сплати аліментів, замість того, щоб добросовісно виконувати свій обов`язок з утримання дитини, подає безпідставні позови, з метою звільнити себе від цього обов`язку.
У додатку до договору про надання правничої допомоги сторонами встановлена фіксована вартість наданих послуг (виконаних робіт) за їх видами, незалежно від витраченого часу на їх надання, що не суперечить вимогам законодавства, правовим позиціям Верховного Суду і не є підставою для відмови у розподілі судових витрат.
У відзиві на позовну заяву відповідачкою було зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона очікує понести у зв`язку із розглядом справи, а також зроблено застереження про те, що вона передбачає необхідність залучення адвоката до участі у справі для представництва та захисту її інтересів в суді.
Згідно із частиною третьою статті 134, частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу за результатами розгляду справи, не обмежуються заявленим при поданні відзиву на позовну заяву попереднім (орієнтовним) розрахунком.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач підтримав доводи апеляційної скарги, просив задовольнити її вимоги.
Відповідачка та/або її представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки до апеляційного суду не повідомили, тому колегія суддів дійшла висновку, що їх неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Впровадження зазначеного принципу має на меті забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частина перша, пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).
Відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 259 ЦПК України суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.
Частиною першою статті 270 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення, однією з яких є невирішення питання про судові витрати разом з ухваленням судового рішення у справі (пункт 3 частини першої вказаної статті).
Верховний Суд у постанові Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 20 грудня 2019 року у справі № 240/6150/18 вказав, що розподіл судових витрат здійснюється судом або в рішенні по суті спору (якщо сторони надали всі докази на підтвердження судових витрат до виходу суду до нарадчої кімнати), або в додатковому судовому рішенні (якщо сторони скористалися своїм правом подати докази на підтвердження понесення судових витрат).
Таким чином, у випадку, якщо суд при ухваленні судового рішення по суті спору з певних причин не вирішив питання про судові витрати, або відкладення вирішення цього питання було ініційовано стороною у справі, таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення судом додаткового судового рішення в порядку статті 270 ЦПК України.
У справі, яка переглядається встановлено, що представник ОСОБА_2 - адвокат Капустін В.В. у відзиві на позовну заяву просив покласти судові витрати у справі на позивача, зазначивши, що, звернувшись до адвоката, відповідачка у відповідно до умов договору про надання правничої допомоги має сплатити 3 000 грн, а саме 500 грн за консультацію та 2 500 грн за складання даного відзиву. Крім того, передбачається необхідність залучення адвоката до участі у справі для представництва та захисту інтересів відповідачки в суді. Тому обґрунтування понесених судових витрат та належні докази цього будуть надані додатково у строки, передбачені частиною восьмою статті 141 ЦПК України (а. с. 72).
На підтвердження своїх повноважень, як представника відповідачки, адвокат Капустін В.В. долучив до матеріалів справи ордер на надання правничої допомоги серії АІ № 2140330 від 27 лютого 2026 року (а. с. 46, 121) та договір про надання правничої допомоги № 500 від 27 лютого 2026 року, укладений між ОСОБА_2 та адвокатом Капустіним В. В., відповідно до пункту 3.1 якого за надання правничої допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар за домовленістю. Згідно із пунктом 1.1.2 договору деталізація видів правничої допомоги, що надаватиметься клієнту адвокатом, викладається в додатках до даного договору (а. с. 47, 48).
18 березня 2026 року Ставищенський районний суд Київської області ухвалив рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовив.
23 березня 2026 року представник відповідачки - адвокат Капустін В.В. направив до суду першої інстанції через підсистему «Електронний суд» заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив долучити до матеріалів справи докази на підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу та стягнути з ОСОБА_1 на користь відповідачки ці судові витрати у розмірі 9 000 грн (а. с. 170, 171).
До заяви про ухвалення додаткового рішення представником відповідачки, окрім зазначеного договору про надання правничої допомоги № 500 від 27 лютого 2026 року (а. с. 173, 174), також додано: квитанцію до прибуткового касового ордера № 6 від 20 березня 2026 року про прийняття адвокатом Капустіним В.В. від ОСОБА_2 9 000 грн за цим договором (а. с. 178); додаток до вказаного договору від 27 лютого 2026 року, в якому сторони визначили вартість послуг (а. с. 175); детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом у справі № 378/1797/25, від 20 березня 2026 року (а. с. 176); акт приймання-передачі виконаних робіт від 20 березня 2026 року (а. с. 177), відповідно до яких адвокат Капустін В.В. надав правову допомогу ОСОБА_2 на загальну суму 9 000 грн, з яких 27 лютого 2026 року надано консультацію з вивченням документів - 500 грн, 06 березня 2026 року складання відзиву на позовну заяву - 2 500 грн, 09 березня 2026 року та 18 березня 2026 року участь в судових засіданнях - 6 000 грн (по 3 000 грн за кожне).
Відповідно до частини першої, другої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно із частинами першою статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
Положеннями частин першої, другої статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).
Згідно із частиною другою статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.
Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та в постанові Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі № 757/16448/17-ц.
Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог (див. постанови Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18, від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 та від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21).
ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Ці висновки узгоджуються й з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18.
Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити надані заявником документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації.
Суд першої інстанції встановив, що матеріалами справи достовірно підтверджується факт отримання відповідачкою ОСОБА_2 послуг від адвоката Капустіна В.В. з надання правової допомоги під час розгляду справи № 378/1797/25.
Фактично в даній справі, як зазначено у вищевказаному акті приймання-передачі виконаних робіт від 20 березня 2026 року, адвокат Капустін В.В. як представник відповідачки дійсно підготував і подав 06 березня 2026 року відзив на позовну заяву ОСОБА_1 (а. с. 70-73), приймав участь у двох судових засіданнях: в підготовчому засіданні 09 березня 2026 року ( з 12:15 до 14:00) (а. с. 124-126) та в судовому засіданні під час розгляду справи по суті 18 березня 2026 року (з 11:36 до 12:41) (а. с. 136-138).
З огляду на викладене, суд першої інстанції, належним чином оцінивши надані представником відповідачки докази на підтвердження понесення витрат на правову допомогу внаслідок пред`явлення позивачем до неї позову про зменшення розміру аліментів, врахувавши складність справи, предмет спору, характер наданих ОСОБА_2  адвокатом Капустіним В.В. юридичних послуг (виконаних робіт), які були дійсно необхідними для захисту прав та інтересів відповідачки під час розгляду цієї справи, а також участь адвоката у судових засіданнях, застосувавши свої дискреційні повноваження з урахуванням конкретних обставин справи, її перебігу та засад співмірності, обґрунтовано визнав розумним та необхідним у межах розгляду даної справи заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9 000 грн, які стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог.
Розмір такого стягнення судових витрат є розумним та справедливим, в повній мірі захищає права відповідачки на отримання коштів, які вона була змушена реально затратити з метою захисту своїх прав та інтересів в місцевому суді, а також відповідає завданню цивільного судочинства, проголошеному у статті 2 ЦПК України.
Підстави вважати, що стягнута судом першої інстанції сума витрат на правничу допомогу є непропорційною із предметом спору чи складеністю справи та є необґрунтовано завищеною відсутні.
Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що відповідно до ордера на надання правничої допомоги серії АІ № 2140330 від 27 лютого 2026 року надання адвокатом Капустіним В.В. відповідачці правової допомоги здійснювалось на безоплатній основі є безпідставними, оскільки, як правильно зазначив суд першої інстанції, вказаний ордер був виданий саме на підставі договору про надання правничої допомоги № 500 від 27 лютого 2026 року, надання послуг за яким є платним, а не на підставі будь-якого доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги згідно із Законом України «Про безоплатну правничу допомогу».
12 квітня 2019 року Радою адвокатів України прийнято рішення № 41 «Про затвердження Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги у новій редакції», згідно із пунктом 12.3 якого ордер повинен мітити посилання на договір про надання правничої допомоги/доручення органу (установи), уповноважених законом на надання безоплатної правничої допомоги, номер (у випадку наявності) та дату цього документа.
Тобто символ «/» передбачає зазначення в ордері абономеру та дати договору про надання правничої допомоги, або номеру та дати доручення органу (установи), уповноважених законом на надання безоплатної правничої допомоги.
Доводи Мельника С.О. про те, що суми заявлених витрат на правничу допомогу адвоката, які зазначені у відзиві на позовну заяву та в заяві про ухвалення додаткового рішення, відрізняються і відповідачка до закінчення розгляду справи не робила жодних заяв про зміну суми судових витрат, є необґрунтованими, адже в силу положень частини третьої статті 134 ЦПК України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Щодо аргументів позивача про те, що в акті приймання-передачі виконаних робіт не вказано витраченого адвокатом часу на підготовку процесуальних документів у справі та прийняття участі у судових засіданнях, то вони теж не заслуговують на увагу, так як згідно із додатком до договору про надання правничої допомоги № 500 від 27 лютого 2026 року сторонами встановлена фіксована вартість наданих послуг (виконаних робіт) за їх видами, незалежно від витраченого часу на їх надання, що не суперечить вимогам законодавства та відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.
За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що районним судом порушено норми матеріального чи процесуального права, що передбачено статтею 376 ЦПК України, як підстави для скасування судового рішення та звільнення позивача від обов`язку відшкодувати відповідачці понесені судові витрати, пов`язані із розглядом справи.
Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, додаткове рішення суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000 грн ухвалено в межах заявлених сторонами вимог і заперечень, відповідно положень матеріального та процесуального законодавства і підстави для його скасування відсутні.
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За наведених обставин апеляційну скаргу ОСОБА_1  необхідно залишити без задоволення, а додаткове рішення Ставищенського районного суду Київської області від 13 квітня 2026 року - без змін.
З огляду на те, що додаткове рішення суду стосується тільки розподілу судових витрат, що не пов`язано з позовними вимогами і не стосується предмету спору, судові витрати у вигляді судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції згідно із статтями 141, 382 ЦПК України слід віднести в рахунок держави.
Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Додаткове Ставищенського районного суду Київської області від 13 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 31 липня 2026 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: О.В. Борисова

Д.О. Таргоній