ОЧАКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 483/438/26
Провадження № 2/483/516/2026
РІШЕННЯ
Іменем України
15 вересня 2026 року м. Очаків
Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:
головуючого – судді Рак Л.М.,
за участю секретаря Гречки С.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,–
В С Т А Н О В И В :

16 квітня 2026 року товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (далі – ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС») звернулося до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_1 . Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 13 січня 2025 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (https://creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів, і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про надання кредиту № 1496-9560, який разом з Правилами відкриття кредитної лінії, Паспортом споживчого кредиту, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором відповідно до Методики Національного банку України складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови з якими відповідачка була попередньо ознайомлена. ОСОБА_1 було надано одноразовий ідентифікатор А1724 для підписання кредитного договору № 1496-9560 від 13 січня 2025 року, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів. Відповідно до умов договору відповідачка отримала від позивача кредит у розмірі 12900 грн., строк кредитування 365 днів, базовий період 30 днів, комісія за видачу кредиту 15% від суми кредиту, стандартна % ставка 1% в день, знижена % ставка 0,90% в день, стандартна % ставка 0,75 % в день за кожен день користування кредитом, яка застосовується у період починаючи з 181 (ста вісімдесят першого) календарного дня дії Договору і до закінчення строку дії цього Договору або до дати фактичного повернення всієї суми Кредиту (до тієї із зазначених дат, яка настане раніше), промо-ставка (вид акційної процентної ставки) становить 0,90% за кожен день користування кредитом протягом перших 30 календарних днів першого Базового періоду. Без отримання смс-повідомлення для входу в особистий кабінет, без здійснення входу на вебсайт Кредитора до особистого кабінету, без отримання смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди, Кредитний договір між позивачем та відповідачкою не був би укладеним, а кредитні кошти не були би перераховані відповідачці. Відповідачка підтвердила виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов Кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання Кредитодавця, а саме отримавши кредитні кошти відповідачка не скористалася своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення Кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання нею грошових коштів. Посилаючись на те, що відповідачка належним чином не виконувала своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, відсотків та комісії, в зв`язку з чим станом на 18 березня 2026 року за нею утворилась заборгованість в розмірі 61778 грн. 10 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом – 12900 грн., заборгованості за нарахованими процентами – 40493 грн. 10 коп., заборгованості за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК України – 6450 грн., заборгованості по комісії – 1935 грн., позивач просив стягнути з відповідачки зазначену суму заборгованості за кредитним договором. Крім того, позивач просив стягнути з відповідачки на його користь судові витрати, пов`язані з розглядом цієї справ, а саме сплачений судовий збір в розмірі 2662 грн. 40 коп.
Ухвалою суду від 21 квітня 2026 року позовну заяву було залишено без руху.
29 квітня 2026 року ухвалу суду про залишення позовної заяви без руху було виконано.
Ухвалою суду від 30 квітня 2026 року відкрито провадження у справі.
14 травня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідачки ОСОБА_1 – ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник зазначив, що відповідачка ОСОБА_1 не визнає позовні вимоги у заявленому розмірі в сумі 61778 грн. 10 коп., вважаю їх необґрунтованими, завищеними та такими, що ґрунтуються на розрахунку, який містить істотні юридичні недоліки. Представник посилається, що позивач включив до суми позову 6450 грн., як «відсотки за ст. 625 ЦК України», проте з таким нарахуванням погодитися неможливо. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит або позику банком чи іншим кредитодавцем, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки, штрафу, пені за таке прострочення. Кредитний договір, на який посилається позивач, укладений 13 січня 2025 року, тобто під час дії воєнного стану. Нарахування за ст. 625 ЦК України, згідно з розрахунком позивача, також здійснювалося у період дії воєнного стану. Отже, вимога про стягнення 6450 грн за ст. 625 ЦК України прямо суперечить пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. З розрахунку заборгованості вбачається, що з 12 лютого 2025 року (рядок 31 Розрахунку заборгованості) позивач почав нараховувати проценти за ст. 625 ЦК України. Водночас у цей самий період позивач продовжив щоденно нараховувати договірні проценти за користування кредитом, тобто позивач одночасно застосував дві різні правові конструкції: 1 – плату за користування кредитом за умовами договору; 2 – відповідальність за прострочення грошового зобов`язання за ст. 625 ЦК України. Такий підхід є юридично суперечливим. Якщо позивач вважає, що відповідач продовжує користуватися кредитними коштами в межах договору, тоді він нараховує договірні проценти як плату за користування кредитом, а якщо ж позивач вважає, що з 12 лютого 2025 року вже настало прострочення грошового зобов`язання, тоді застосовується режим відповідальності за прострочення, але не може одночасно механічно дублюватися плата за користування та відповідальність за прострочення щодо одного й того самого грошового зобов`язання. Фактично позивач намагається отримати подвійну вигоду: і договірні проценти, і додаткові проценти за ст. 625 ЦК України за той самий період прострочення. Таке нарахування порушує загальні засади цивільного законодавства, зокрема принципи справедливості, добросовісності та розумності, передбачені статтею 3 ЦК України. Крім того, відповідно до ст.ст. 12, 13 та 81 ЦПК України саме позивач зобов`язаний довести належність, допустимість та правильність заявленого розрахунку. Просте подання таблиці, в якій одночасно нараховані договірні проценти та проценти за ст. 625 ЦК України, не доводить правомірність такого подвійного нарахування. Сума заявлена позивачем за ст. 625 ЦК України становить 6450 грн. – це рівно 50% від тіла кредиту 12900 грн. Тобто заявлена сума не виглядає як реальний розрахунок наслідків прострочення за правилами ст. 625 ЦК України, а має ознаки механічного донарахування до максимальної межі, яку сам позивач обрав у своєму договорі. Стаття 625 ЦК України не встановлює фіксованого штрафу в розмірі 50% від тіла кредиту. Відповідальність за цією статтею має бути розрахована за законом або належно погодженим сторонами механізмом, який не суперечить імперативним нормам законодавства. У даному випадку позивач не довів правомірності стягнення саме 6450 грн. за ст. 625 ЦК України, а в умовах дії пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України така вимога взагалі не підлягає задоволенню. Позивач заявив до стягнення 1935 грн. комісії, що становить 15% від суми кредиту. Водночас позивач уже заявляє до стягнення значну суму процентів за користування кредитом – 40493 грн. 10 коп. Комісія за видачу кредиту в цій конструкції фактично є додатковою платою за саме надання кредиту, а не платою за окрему, самостійну, реально надану відповідачці послугу. Позивач не навів у позові окремого обґрунтування, яка саме самостійна послуга була надана відповідачці за 19350 грн., окрім самого факту видачі кредиту. За таких умов комісія має ознаки дублювання плати за кредит разом із процентами, що створює істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу. Прошу суд критично оцінити вимогу про стягнення комісії та відмовити у її задоволенні як необґрунтованій і такій, що не підтверджена належними доказами реального надання окремої послуги. Позивач заявив до стягнення 40 4930 грн. 10 коп. процентів при тілі кредиту 12900 грн. Тобто лише заявлені проценти більш ніж утричі перевищують суму фактично наданого кредиту. Разом із комісією та нарахуваннями за ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач просить стягнути 61778 грн. 10 коп., тобто майже у п`ять разів більше за суму основного боргу. Такий результат є надмірним, неспівмірним та потребує перевірки на відповідність принципам справедливості, добросовісності та розумності. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що свобода договору не є абсолютною, а умови договору, особливо за участю споживача, мають оцінюватися з урахуванням балансу інтересів сторін, добросовісності поведінки кредитора та відсутності несправедливого покладення на слабшу сторону договору надмірного фінансового тягаря. Відповідач є споживачем фінансової послуги, а позивач – професійним учасником ринку фінансових послуг, який самостійно розробляв типові умови договору, правила кредитування та алгоритм розрахунку платежів, тому саме на позивача покладається обов`язок довести, що кожна заявлена до стягнення сума є не лише арифметично визначеною, а й правомірною. Оскільки позовні вимоги є завищеними та підлягають відхиленню щонайменше у значній частині, питання розподілу судових витрат має вирішуватися судом пропорційно до розміру фактично задоволених позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України. У разі відмови у стягненні 6450 грн. за ст. 625 ЦК України, комісії – 1935 грн. та зменшення іншої частини вимог позивача, судовий збір не може бути повністю покладений на відповідачку. Посилаючись на викладене представник відповідачки просив позовні вимоги у заявленому розмірі в сумі 61778 грн. 10 коп. не задовольняти, у заявленому розмірі. Відмовити ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» у стягненні 6450 грн. процентів, заявлених на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, як таких, що нараховані під час дії воєнного стану всупереч пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Відмовити ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» у стягненні 1 935 грн. комісії за видачу кредиту як необґрунтованої та не підтвердженої доказами надання окремої самостійної послуги відповідачці. Критично оцінити розрахунок заборгованості позивача в частині одночасного нарахування договірних процентів і процентів за ч. 2 ст. 625 ЦК України з 12.02.2025 року. У разі якщо суд дійде висновку про часткове задоволення позову, визначити розмір заборгованості виключно в межах належно доведених, правомірних та співмірних сум, без урахування нарахувань за ст. 625 ЦК України, комісії та інших сум, правомірність яких позивачем не доведена. Судові витрати розподілити пропорційно до фактично задоволених позовних вимог. (зв бік а.с. 103-104).
Відповідь на відзив до суду не надходила.
Ухвалою суду від 09 червня 2026 року за клопотанням представника відповідачки, про що ним було заявлено у відзиві на позовну заяву, у ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» було витребувано: - детальний письмовий алгоритм нарахування 6450 грн. за ст. 625 ЦК України із зазначенням правової підстави такого нарахування під час дії воєнного стану; - пояснення, чому з 12 лютого 2025 року одночасно нараховувалися договірні проценти та проценти за ст. 625 ЦК України; - пояснення щодо правової природи комісії 1935 грн. та доказів надання відповідачці окремої самостійної послуги на цю суму; - повний розрахунок заборгованості в редагованому табличному форматі із формулами або детальним описом формул; - підтвердження направлення відповідачці всіх електронних документів, на які посилається позивач, із зазначенням дати, часу, адреси електронної пошти та технічного підтвердження доставки; - технічні дані щодо одноразового ідентифікатора, яким позивач обґрунтовує підписання договору: дата, час, спосіб направлення, номер телефону або канал зв`язку, факт введення ідентифікатора в інформаційній системі.
06 серпня 2026 року ухвалу суду було виконано.
21 серпня 2026 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідачки ОСОБА_1 – ОСОБА_2 надійшло заперечення на заяву позивача про виконання ухвали суду та альтернативний контррозрахунок заборгованості, в якому представник зазначив, що відповідачка не визнає позовні вимоги у заявленому розмірі. Разом із тим, з метою процесуальної економії та виключно на випадок, якщо суд дійде висновку про часткове задоволення позову, відповідачка подає альтернативний контррозрахунок. Позивач просить стягнути: 12900 грн. – основний борг; 40493 грн. 10 коп. – договірні проценти; 6450 грн. – проценти за ст. 625 ЦК України; 1935 грн. – комісія. З огляду на те, що з 12 лютого 2025 року позивач сам визначив початок прострочення та почав застосовувати нарахування за ст. 625 ЦК України, відповідачка вважає, що у разі часткового задоволення позову до стягнення можуть бути прийняті щонайбільше: 12900 грн. – основний борг; 3483 грн. – проценти за перший базовий період з 13 січня 2025 року по 11 лютого 2025 року. Водночас не підлягають стягненню: 19350 грн. – договірні проценти за період з 12 лютого 2025 року по 11 липня 2025 року, оскільки саме з 12 лютого 2025 року позивач почав застосовувати режим прострочення; 17660 грн. 10 коп. – договірні проценти за період з 12 липня 2025 року по 12 січня 2026 року як продовження нарахування після переходу позивача до режиму прострочення; 6450 грн. – проценти за ст. 625 ЦК України, які не підлягають стягненню під час дії воєнного стану; 1935 грн. – комісія, правова природа якої як плати за окрему самостійну послугу не доведена. Отже, альтернативний контррозрахунок відповідачки становить: 12900 грн. + 3483 грн. = 16383 грн. Цей контррозрахунок не є визнанням боргу, не є визнанням правомірності укладення договору, не є визнанням усіх умов договору та подається виключно як альтернативна позиція відповідачки на випадок, якщо суд дійде висновку про часткове задоволення позову.
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Представник позивача в позовній заяві зазначив, що не заперечує щодо розгляду справи без його участі та ухвалення у справі заочного рішення про задоволення позовних вимог. 
Відповідачка та її представник, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися та не повідомили про причини своєї неявки.
Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу.
Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд дійшов такого.
Судом встановлено, що 13 січня 2025 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1  в електронній формі було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1496-9560 на суму 12900 грн., строк кредитування становив 365 днів, базовий період 30 днів, комісія за видачу кредиту 15% від суми кредиту, стандартна % ставка 1% в день, знижена % ставка 0,90% в день, стандартна % ставка 0,75 % в день за кожен день користування кредитом, яка застосовується у період починаючи з 181 (ста вісімдесят першого) календарного дня дії Договору і до закінчення строку дії цього Договору або до дати фактичного повернення всієї суми Кредиту (до тієї із зазначених дат, яка настане раніше), промо-ставка (вид акційної процентної ставки) становить 0,90% за кожен день користування кредитом протягом перших 30 календарних днів першого Базового періоду, в якому в розділі 13 – реквізити сторін: позичальницею вказано номер її особистого електронного платіжного засобу: НОМЕР_1 (а.с. 10-29).
Вказаний кредитний договір укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи веб-сайту ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (https://creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (кредитодавця), в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле.
Отримання відповідачкою ОСОБА_1 кредитних коштів підтверджено договором про відкриття кредитної лінії № 1496-9560 від 13 січня 2025 року, який нею підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А1724, квитанцією про перерахування коштів, довідкою про перерахування суми кредиту від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему платежів LiqPay по ID платежам № 2580753035 від 13 січня 2025 року, номер картки НОМЕР_2 , на суму платежу – 12900 грн. (а.с. 44-45).
Згідно з розрахунком заборгованості за договором № 1496-9560 від 13 січня 2025 року станом на 18 березня 2026 року заборгованість позичальниці ОСОБА_1 становить: 61778 грн. 10 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом – 12900 грн., заборгованості за нарахованими процентами – 40493 грн. 10 коп., заборгованості за процентами річних на підставі 625 ЦК України – 6450 грн., заборгованості по комісії – 1935 грн. (а.с. 46-51).
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Крім того, слід зазначити, що відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону є оригіналом такого документа.
Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
На офіційному веб-сайті ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (https:// creditkasa.com.ua) у вільному доступі для всіх клієнтів ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» розміщена повна інформація щодо договору кредиту та порядку його укладення, а саме, документи: Договір кредиту (примірний Договір на момент укладення); Правила надання грошових коштів у кредит (діючі на момент укладення договору); Згода на обробку персональних даних; Публічна інформація; Положення про конфіденційність. Крім того на веб-сайті ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» розміщена довідкова інформація з наданням розгорнутої інформації щодо порядку та умов надання послуг.
Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що договір про відкриття кредитної лінії № 1496-9560 від 13 січня 2025 року укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
Посилання представника відповідачки викладені у відзиві на позовну заяву щодо нарахування комісії як дублювання плати за кредит разом із процентами, що створює істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом – витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право фінансовим установам встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанова Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Отже, дії кредитодавця щодо встановлення у кредитному договорі комісії за надання кредиту є правомірними.
Таку правову позицію Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки заборгованості за процентами річних, на підставі ст. 625 ЦК України, у розмірі 6450 грн., суд дійшов наступного.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/202, затвердженим Верховною Радою України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, та наразі не скасовано.
Згідно з пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) у періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, договір про споживчий кредит, тобто договори, відповідно до яких позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем); 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання(невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Тобто в період існування особливих правових наслідків – протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки звільнення від відповідальності, визначеною статтею 625 ЦК України за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) кредитних зобов`язань.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12 червня 2024 року у справі № 910/10901/23, який відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, судом застосовується під час ухвалення судового рішення у подібній справі.
Отже, якщо на момент укладення договору та розгляду справи на території України діє воєнний стан, кредитодавець не мав права нараховувати відповідачці проценти на підставі ст. 625 ЦК України, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Вирішуючи вимоги щодо стягнення з відповідачки відсотків в розмірі 40493 грн. 10 коп. та заперечення представника відповідачки викладені у відзиві на позовну заяву, суд перевіривши розрахунок заборгованості за кредитним договором дійшов висновку що він є обґрунтованим та відповідає умовам відсоткових ставок, що зазначені у договорі.
Таким чином, враховуючи викладенні обставини, а також, що відповідачкою грошові кошти було отримано, проте в порядку та на умовах передбачених кредитним договором в повному обсязі не повернуто, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» підлягають частковому задоволенню та з відповідачки на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором в розмірі 55328 грн. 10 коп., з яких: 12900 грн. – заборгованість за кредитом (основним боргом), 40493 грн. 10 коп. – заборгованість за нарахованими процентами, 1935 грн. – заборгованість по комісії. 
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на викладене, виходячи з принципу пропорційності відшкодування судових витрат до задоволених вимог, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 2384 грн. 43 коп. (а.с. 94).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України, суд –

В И Р І Ш И В :

Цивільний позов товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, – задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», ідентифікаційний код в ЄДРПОУ 38548598, місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 407, в рахунок заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 1496-9560 від 13 січня 2025 року – 55328 (п`ятдесят п`ять тисяч триста двадцять вісім) гривень 10 копійок, з яких: 12900 грн. – заборгованість за кредитом, 40493 грн. 10 коп. – заборгованість за нарахованими процентами, 1935 грн. – заборгованість по комісії. 

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», ідентифікаційний код в ЄДРПОУ 38548598, місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 407, в рахунок відшкодування судових витрат – 2384 (дві тисячі триста вісімдесят чотири) гривні 43 копійки.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: