Справа № 278/6822/24

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 серпня 2026 року     м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Юзюк А.Ю., розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -
ВСТАНОВИВ:
Позивачка звернулася до суду із вище вказаною позовною заявою, у якій просить стягнути з ОСОБА_2 завдану майнову шкоду вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у сумі 155,00 грн та моральну шкоду у сумі 5000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачка умисно нанесла ОСОБА_1 тілесні ушкодження, які згідно висновків експертів відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. СД ВП №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області заяву повідомлення про вчинення кримінального правопорушення відносно потерпілої зареєстровано в ЄРДР за №12024065410000261. У зв`язку з цим позивачкою було понесені витрати на придбання ліків на суму 155,00 грн. 
Крім матеріальної шкоди позивачці було заподіяно моральну шкоду, яка полягає в самому факті заподіянні легких тілесних ушкоджень. Позивач відчуває постійний біль, запаморочення, нервові переживання, стривоженість та дискомфорт від протиправних дій по відношенню до неї, яку злісно, жорстко побила відповідачка. У позивачки часто проявляються емоційні спалахи, виникає дратівливість, збудливість, а тому від цього страждає не лише сама позивачка, а і її близькі та знайомі люди. Крім того, остання змушена постійно приймати ліки та препарати для покращення свого здоров`я, а також проходити лікування у медичних закладах у зв`язку з раптовим погіршенням здоров`я внаслідок заподіяння їй тілесних ушкоджень.
Ухвалою суду від 31.01.2025 відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 21).
Від відповідача 13.02.2025 року надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Крім того пояснила, що у висновку експерта є припущення що завданні ушкодження «могли бути» від дерев`яної палки, але докази не можуть ґрунтуватись на припущеннях. Також, зазначила, що в постанові ГУНП в Житомирській області зазначено, що в ході проведення досудового розслідування були проведені всі можливі слідчі, розшукові дії, але встановити будь яких свідків зазначеної події не представлялось можливим. Достатніх доказів за допомогою яких можна було довести вину ОСОБА_2 у даному кримінальному провадженні встановити не вдалось. У зв`язку з встановленням відсутності ознак складу кримінального проступку кримінальне провадження – закрили. Тому позивач у ході розгляду справи про стягнення моральної шкоди повинна була надати до суду докази в підтвердження спричинення щодо нього відповідачем протиправних страждань такими протиправними діями, причинного зв`язку між діяннями та заподіяною шкодою, а також повинно бути наведено обґрунтування розміру моральної шкоди (а.с.28-33).
Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила задовольнити; також пояснила, що 01.09.2024 року йшла на урочисту лінійку з нагоди початку навчального року до шкоди до онуки, відповідачка її спочатку пропустила, а потім почала бити палкою; коли на місце прибула швидка, то викликали працівників поліції, де останні зафіксували, що відповідачка завдала останній тілесні ушкодження. Крім того, повідомила, що відповідачка била її по руках і по плечах, і в руках позивачки не було ніяких колючо-ріжучих предметів; відповідачка накинулась на позивачку перша.
Представник позивача – адвокат Чертков В.О. у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив задовольнити. Повідомив, що наразі триває досудове слідство та кримінальне провадження за заявою позивачки щодо нанесення тілесних ушкоджень позивачці відповідачкою ОСОБА_2 . 
Відповідачка у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Зазначила, що йшла по сходах з тачкою, зустрілись з позивачкою на першому поверсі, позивачка дістала ножиці і почала в очі останній замахуватись, а відповідач відмахнулась і пішла. Позивачка кричала що її б`ють, потім приїхала поліція але відповідач не відкрила двері, бо вважала, що нічого не зробила. Також, зазначила, що були і інші випадки зі сторони позивача неадекватної поведінки по відношенню до інших сусідів; люди від позивачки відвертаються, коли вона вчиняє конфлікти. Пояснила, що вона відмахнулась і попала, можливо, позивачці у плече, палка була маленька, та при ній крові у позивачки не було.
Представник відповідача – адвокат Богданович М.В. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Пояснила, що з позивачкою ніхто не спілкується, оскільки вона є конфліктною людиною. Сусіди все бачили, але відмовляються свідчити, бо знають, що позивач неадекватно себе поводить.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 (донька відповідачки) пояснила, що з 2022 року проживає разом з матір`ю весь цей час; коли сталась ця подія, вони були вдома, мама вийшла раніше нас. Виходячи з квартири, вони почули крики, коли остання спустилась то побачила, що ОСОБА_4 - донька позивачки, міцно притримуючи свою маму, «волокла» її, ОСОБА_4 погрожувала нам та кричала. Крові не було у під`їзді. Свідок не зрозуміла, що конфлікт відбувався між позивачкою та відповідачкою. Додала, що конфлікт носить давній характер між сторонами.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 (чоловік позивачки) зазначив, що дружина повернулась з порізаною рукою і була в гіпсі. Пояснив, що дружина пішла по своїм справам, увечері повернулась з порізаною рукою і в гіпсу; зазначив, що не зміг пригадати на якій частині тіла був гіпс та де були порізи. Був один раз конфлікт між дружиною і відповідачкою, свідок не був очевидцем подій. Дружина розповідала, що відповідач побила, сказала, що остання її побила палкою з лезвієм; пошкоджена була скоріш всього права рука, але точно не пам`ятає. Крім того, пояснив, що не був очевидцем всіх подій, тільки пам`ятає, що дружина повернулась з травмованою рукою та він робив перев`язку, з пошкодженою рукою нічого не могла робити.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 (сусідка позивачки) зазначила, що збирала дітей до школи, та почула крики на 4 поверсі; вибігла на площадку та побачила свою маму вона була вся в крові і одяг з сумкою також. Побачила відповідачку, яка спускалась до низу. Викликали поліцію. Позивач була в крові від кісті до ліктя; притискала щоб не йшла кров, але кров стікала. Вже у лікарні рану зашивали, разом з позивачкою ходила на перев`язку. Гіпс наклали у інший день не в день події. Свідок і раніше зверталась до поліції із заявою про те, що відбувся підпал дверей їхньої квартири; остання впевнена, що це була відповідач, через те сім`ї між собою не спілкуються. До цього конфліктів між сторонами не було.
Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін та позивача, відповідача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 02.09.2024 року до Реєстру внесено відомості про кримінальне правопорушення за №12024065410000261 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України (а.с. 3).
Відповідно до висновку експерта №1428 проведеного на підставі постанови СД ВП №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області від 02.09.2026 у позивачки виявлені тілесні ушкодження, які також підтверджуються випискою із медичної картки №7527 та медичними документами про огляд позивачки лікарем-травматологом (а.с. 4-7).
Згідно консультаційного висновку спеціаліста №028/о від 29.07.2026 року вбачається, що 02.09.2024 позивачці встановлено діагноз, а саме: перелом лівої кістки у двох місцях злом, консолідующий перелом головки пятої п`ясткової кістки з кутовим зміщенням (а.с. 90).
До матеріалів справи долучено квитанцію на підтвердження, можливо, оплати вартості ліків, однак надана копія є нерозбірливою, у зв`язку з чим неможливо встановити суму, дату та призначення платежу (а.с. 8).
Згідно із постановою про закриття кримінального провадження від 27.9.2024 року кримінальне провадження №12024065410000261 закрито у зв`язку із встановленням відсутності ознак складу кримінального проступку (а.с. 9).
У судовому засіданні 19.03.2026 року судом досліджено матеріали кримінального провадження №12024065410000261, які містять відомості щодо обставин вчинення кримінального правопорушення та надано їм оцінку у сукупності з іншими доказами у справі.
Відповідно до ухвали від 20.05.2025 року Богунського районного суду м. Житомира скаргу ОСОБА_1 на постанову т.в.о. начальника сектору дізнання відділення поліції №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області старшого лейтенанта поліції Горая Є.В. від 27.09.2024 про закриття кримінального провадження задоволено; вказану постанову скасовано (а.с. 56-57).
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України).
За змістом ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Згідно зі ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Разом із тим, суд вважає за необхідне надати оцінку посиланню позивача на те, що заявлена до відшкодування матеріальна та моральна шкода завдана йому внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення.
Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а допустимими - докази, одержані у порядку, встановленому законом.
Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалені такі судові рішення, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, законодавець визначає спеціальний порядок встановлення для цивільного суду обставин щодо вчинення особою відповідних дій, якщо такі дії є підставою для заявлених вимог про відшкодування шкоди.
У даній справі позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що шкода завдана йому внаслідок вчинення відповідачем злочину. Водночас у матеріалах цивільної справи відсутні вирок суду, що набрав законної сили, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення або інші належні та допустимі докази, які б підтверджували факт вчинення відповідачем кримінального правопорушення, обставини його вчинення та те, що саме відповідач є особою, яка його вчинила.
Також матеріали справи не містять належних доказів, які б давали суду можливість встановити наявність обвинувального вироку щодо відповідача, набрання ним законної сили або іншого судового рішення, передбаченого частиною шостою статті 82 ЦПК України, яким встановлено факт вчинення відповідачем відповідних дій.
При цьому самі по собі посилання позивача на вчинення відповідачем злочину, викладення відповідних обставин у позовній заяві, а також наявність документів щодо завданої шкоди не є достатніми для висновку про доведеність факту вчинення кримінального правопорушення саме відповідачем.
Суд звертає увагу, що в силу вимог статей 12, 76, 77, 78, 81 ЦПК України саме на позивача покладається обов`язок довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, у тому числі факт протиправності поведінки відповідача, факт завдання шкоди, її розмір та причинний зв`язок між протиправною поведінкою і заподіяною шкодою.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.
Отже, для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду необхідним є встановлення сукупності передбачених законом умов такої відповідальності, зокрема наявності шкоди, протиправності поведінки її заподіювача, причинного зв`язку між такою поведінкою та шкодою, а у передбачених законом випадках - вини особи.
Верховний Суд також виходить із того, що при вирішенні спорів про відшкодування шкоди позивач має довести, зокрема, факт заподіяння шкоди, її розмір, протиправність поведінки заподіювача та причинний зв`язок між протиправною поведінкою і завданою шкодою. (ipLex)
Таким чином, за відсутності у матеріалах справи належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт вчинення відповідачем кримінального правопорушення, суд не має правових підстав вважати встановленим факт завдання позивачу шкоди саме внаслідок вчинення відповідачем злочину.
При цьому відсутність у матеріалах справи обвинувального вироку або іншого передбаченого частиною шостою статті 82 ЦПК України судового рішення сама по собі не означає, що суд визнає факт відсутності будь-якої протиправної поведінки відповідача. Водночас за встановленими у цій цивільній справі обставинами позивач не виконав покладеного на нього процесуального обов`язку щодо доведення обставин, якими обґрунтовано саме підставу позову про відшкодування шкоди, завданої злочином.
Отже, суд при вирішенні даного спору виходить не з факту встановлення чи невстановлення кримінальної відповідальності відповідача, а з оцінки наявних у матеріалах цивільної справи доказів та їх достатності для підтвердження обставин, на які посилається позивач.
З огляду на викладене, посилання позивача на те, що шкода завдана внаслідок вчинення відповідачем злочину, суд оцінює критично, оскільки така обставина належними та допустимими доказами у справі не підтверджена.
Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
За змістом ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Згідно з роз`ясненнями, наданими у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Необхідною підставою для покладення на особу відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірних дій відповідача, наявності шкоди та причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою, й довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди.
Доведення факту наявності збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Причинний зв`язок, як обов`язкова умова відповідальності за заподіяні збитки, полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки (пункти 6.15, 6.16 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18)).
Протиправність дій відповідача по відношенню до позивача підтверджується вище зазначеним витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, у якому встановлені обставини нанесення відповідачем тілесних ушкоджень позивачу.
Крім того, у матеріалах справи наявні медичні документи про огляд позивачки лікарем-травматологом 02.10.2024 та 09.10.2024, та судово-медичним експертом. Зазначені лікарі встановили діагнози та надали рекомендації для лікування (а.с. 4-7).
Разом з цим, щодо розміру завданої матеріальної шкоди до матеріалів справи позивачем надано квитанцію, ймовірно, про сплату вартості ліків у не читаємому стані, що позбавляє можливості візуально сприймати інформацію та утруднює вивчення вказаних документів (не можливо встановити суму оплати, отримувача коштів та їх цільове призначення). Інших доказів стороною позивача суду надано не було.
Будь-яких інших доказів на підтвердження розміру завданої шкоди матеріали справи не містять, тож вимога позивачки про стягнення з відповідача 155,00 грн на відшкодування матеріальної шкоди належним чином не підтверджено.
Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 у частині стягнення коштів на відшкодування матеріальної шкоди.
Щодо стягнення моральної шкоди
По своїй суті зобов`язання з компенсації моральної шкоди є досить специфічним, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, яка завдала моральної шкоди, може бути: договір цієї особи з потерпілим, у якому сторони домовилися, зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; у випадку, якщо не досягли домовленості, - рішення суду, у якому визначені спосіб і розмір такої компенсації (висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, сформульований у постанові від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц).
Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат.
Подібний висновок вкладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19.
Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати.
Практика Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. При цьому судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій за вчинення аналогічних правопорушень.
З цього погляду можливість людини реалізувати своє природне право на одержання компенсації за страждання і переживання, спричинені посяганням на належні їй особисті немайнові блага, слід розцінювати як один з виявів верховенства права. Водночас усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин.
У переважній більшості випадків ЄСПЛ: наголошує на розумно очікуваних, передбачуваних або звичайних за подібних обставин негативних наслідках, що мали б виникнути у немайновій сфері потерпілої особи; виходить з розумного врахування суті порушеного права, особливостей вчинення конкретного правопорушення та характерного для останнього негативного впливу на стан потерпілого.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить із засад розумності, виваженості, співрозмірності та справедливості, враховує характер правопорушення, глибину й тривалість завданих позивачеві душевних страждань, час і зусилля, необхідні для відновлення її прав і здоров`я, глибину фізичних і душевних страждань позивача та їх інтенсивність, перенесений позивачем фізичний біль від завданих тілесних ушкоджень та вважає, що розмір моральної шкоди у сумі 5000 грн є розумним і справедливим відшкодуванням моральних втрат позивача за встановлених судом обставин нанесення позивачці тілесних ушкоджень та пережитих нею у зв`язку із цим негативних подій психологічного характеру.
Отже, позовна вимога у частині відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню у заявленому розмірі. 
Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 13, 76-82, 89, 141, 178, 258, 259, 263- 265, 268, 273, 275, 279, 280, 281, 354, 355 ЦПКУкраїни, ст.ст. 11, 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1177 ЦК України, суд, -
УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 5000,00 грн.
У задоволенні позовної вимоги щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнової шкоди - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено та підписано 03.09.2026.

Відомості про учасників:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: в матеріалах справи відсутні інформація.
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: в матеріалах справи відсутня інформація.

Суддя   О. М. Дубовік