ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/13515/25 Суддя (судді) першої інстанції: Віталіна ГАЙДАШ

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Аліменка В.О.,
суддів Терези Ю.О., Файдюка В.В.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2026 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И Л А:
До Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому позивач просила:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо відмови ОСОБА_1 державної соціальної допомоги на догляд одиноким особам, які досягли 80-річного віку та за висновком лікарсько-консультативної комісії потребують постійного стороннього догляду, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 2 квітня 2005 року № 261;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити та виплачувати з 24.07.2025 ОСОБА_1 державну соціальну допомогу на догляд в розмірі, визначеному Порядком призначення і виплати державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю і державної соціальної допомоги на догляд, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 2 квітня 2005 року № 261.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2026 року адміністративний позов задоволено.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.
Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до висновку від 25.10.2024 № 89 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, виданого КНП «Золотоніський районний центр первинної медико-санітарної допомоги», позивачу рекомендовано соціальні послуги: догляду вдома. Висновок дійсний до 25.10.2025.
Відповідно до довідки ЦНАП Гельмязівської сільської ради про склад сім`ї від 01.11.2024 № 977 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб позивач проживає одноосібно за адресою: АДРЕСА_1 , а членів сім`ї, зареєстрованих разом із нею, не зазначено.
Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 27.05.1995 чоловік позивача - ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивач має дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є пенсіонерами, що підтверджується пенсійними посвідченнями серії НОМЕР_2 від 05.11.2008 та серії НОМЕР_3 від 30.10.2024 відповідно.
Позивач звернулася до Головного управління із заявою від 23.06.2025 щодо призначення їй державної соціальної допомоги на догляд.
Головне управління листом від 24.07.2025 № 7507-6993/І-02/8-2300/25 повідомило позивача, що при зверненні останньою не вказано інформацію про наявність повнолітніх працездатних родичів та не надано повний пакет документів, необхідних для призначення допомоги.
Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні їй державної соціальної допомоги на догляд, тому за захистом своїх прав звернулася до суду з позовом.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правове регулювання відносин, пов`язаних із призначенням державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, особам з інвалідністю, а також державної соціальної допомоги на догляд, здійснюється Законом України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю» від 18 травня 2004 року № 1727-IV (далі - Закон № 1727-IV).
За змістом статті 1 Закону № 1727-IV одинокою особою є особа, яка не має працездатних родичів, зобов`язаних відповідно до закону її утримувати.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 7 Закону № 1727-IV право на державну соціальну допомогу на догляд мають одинокі особи, які досягли 80-річного віку, за висновком лікарсько-консультативної комісії потребують постійного стороннього догляду та отримують пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» або Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Частиною п`ятою статті 7 Закону № 1727-IV передбачено, що порядок призначення та виплати державної соціальної допомоги на догляд визначається Кабінетом Міністрів України з урахуванням вимог Закону України «Про адміністративну процедуру».
Згідно зі статтею 9 Закону № 1727-IV державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію, особам з інвалідністю та державна соціальна допомога на догляд призначаються органом, уповноваженим призначати пенсії.
Механізм призначення, надання та виплати зазначених видів державної соціальної допомоги врегульований Порядком призначення і виплати державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю і державної соціальної допомоги на догляд, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 2 квітня 2005 року № 261 (далі - Порядок № 261).
Відповідно до пункту 4 Порядку № 261 до одиноких осіб, які мають право на зазначені види державної соціальної допомоги, належать громадяни, що не мають працездатних родичів, зобов`язаних за законом їх утримувати. Належність особи до цієї категорії підтверджується інформацією про відсутність таких родичів, яка зазначається у заяві про призначення допомоги на догляд, а також, у разі необхідності, відомостями про склад сім`ї, наведеними у декларації про доходи осіб, які звернулися за призначенням відповідної допомоги.
Пунктом 10 Порядку № 261 визначено перелік документів, що подаються для призначення соціальної допомоги, зокрема заява встановленої форми, документи, що посвідчують особу, реєстраційний номер облікової картки платника податків (або відповідні відомості), а у передбачених законодавством випадках - декларація про доходи та майновий стан, документи щодо встановлення опіки чи недієздатності, а також інші документи, визначені зазначеним Порядком. Інформація про склад сім`ї зазначається у декларації про доходи та майновий стан особи, якщо її подання є необхідним.
Згідно з пунктом 11 Порядку № 261 соціальна допомога призначається з дня звернення за її призначенням.
Відповідно до пункту 13 Порядку № 261 допомога на догляд призначається, зокрема, одиноким особам, які досягли 80-річного віку, за висновком ЛКК потребують постійного стороннього догляду та отримують пенсію відповідно до законів України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» або «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Пунктами 21 та 22 Порядку № 261 визначено перелік документів, необхідних для призначення допомоги на догляд залежно від категорії заявників. Особи, зазначені у підпунктах 4- 6 пункту 13 цього Порядку, подають документи, передбачені пунктом 10 Порядку № 261, а також висновок ЛКК про потребу в постійному сторонньому догляді. При цьому орган Пенсійного фонду України використовує наявні в електронній базі даних відомості про вид, розмір та строк призначення пенсії. Особи, визначені у підпунктах 1- 3 пункту 13 Порядку № 261, подають заяву, відповідні документи, передбачені пунктом 10 Порядку № 261, висновок ЛКК, а особи, зазначені у підпункті 2 цього пункту, додатково - документи, що підтверджують безпосередню участь у бойових діях у період Другої світової війни.
Відповідно до пункту 23 Порядку № 261 допомога на догляд призначається з дня звернення за її призначенням, яким вважається день подання заяви разом з усіма необхідними документами та/або відомостями. У разі надсилання заяви поштовим зв`язком днем звернення є дата, зазначена на календарному штемпелі місця відправлення. Якщо до заяви, поданої поштою або в електронній формі, не додано всіх необхідних документів чи відомостей, орган Пенсійного фонду України протягом трьох робочих днів повідомляє заявника про зупинення розгляду заяви із зазначенням документів, які необхідно подати. У разі особистого звернення таке повідомлення вручається заявнику під підпис. Якщо необхідні документи або відомості подані не пізніше трьох місяців з дня отримання відповідного повідомлення, днем звернення вважається день первинного подання або надсилання заяви.
Відповідно до пункту 46 Порядку № 261 заява про призначення соціальної допомоги, допомоги на догляд чи допомоги на поховання разом із необхідними документами та/або відомостями подається до органу Пенсійного фонду України незалежно від зареєстрованого або задекларованого місця проживання (перебування) заявника.
Пунктом 47 Порядку № 261 передбачено, що орган Пенсійного фонду України протягом п`яти робочих днів з дня прийняття рішення видає або надсилає заявнику повідомлення про призначення чи відмову у призначенні відповідної допомоги із зазначенням підстав такого рішення.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 23.06.2025 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про призначення державної соціальної допомоги на догляд. Листом від 24.07.2025 № 7507-6993/І-02/8-2300/25 відповідач повідомив заявницю про відсутність підстав для призначення допомоги, пославшись на те, що до заяви не додано повного пакета документів, а також не зазначено інформації щодо наявності чи відсутності повнолітніх працездатних родичів, зобов`язаних за законом її утримувати.
Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками відповідача з огляду на таке.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії від 25.10.2024 № 89 позивач потребує надання соціальної послуги з догляду вдома. Зазначений висновок був чинним до 25.10.2025, а відтак залишався дійсним як на момент звернення позивача із заявою, так і на час її розгляду відповідачем.
Також встановлено, що позивач проживає одна за адресою: АДРЕСА_1 , а інші члени сім`ї за цією адресою не зареєстровані. Чоловік позивача помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Сини позивача - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , 1964 року народження, є пенсіонерами, при цьому ОСОБА_4 є особою з інвалідністю III групи.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю» одинокою особою є особа, яка не має працездатних родичів, зобов`язаних за законом її утримувати. Аналогічне визначення міститься і в пункті 4 Порядку № 261.
Водночас статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що до непрацездатних громадян належать, зокрема, особи, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, а також особи з інвалідністю.
З огляду на встановлені обставини колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сини позивача, які досягли пенсійного віку, а один із них, крім того, є особою з інвалідністю III групи, є непрацездатними особами у розумінні статті 1 Закону № 1058-IV та статті 75 Сімейного кодексу України. За таких обставин вони не можуть вважатися працездатними родичами, зобов`язаними за законом утримувати позивача, а тому остання відповідає критерію одинокої особи, визначеному статтею 1 Закону № 1727-IV та пунктом 4 Порядку № 261, що надає їй право на призначення державної соціальної допомоги на догляд.
Крім того, відповідачем, на якого відповідно до статті 77 КАС України покладено обов`язок доведення правомірності прийнятого рішення, не надано жодних належних і допустимих доказів того, що позивач має повнолітніх працездатних родичів, зобов`язаних відповідно до закону її утримувати.
Колегія суддів також враховує, що під час розгляду заяви відповідач не забезпечив повного та всебічного з`ясування всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення питання про призначення допомоги, хоча відповідно до Порядку № 261 мав можливість використати відомості, що містяться у державних інформаційних ресурсах та власних інформаційних базах Пенсійного фонду України, для перевірки статусу позивача та її родичів. Невиконання такого обов`язку не може покладатися на заявника та слугувати підставою для відмови у призначенні державної соціальної допомоги на догляд.
Колегія суддів зазначає, що у разі виникнення сумнівів щодо складу сім`ї позивача або наявності у неї працездатних родичів, відповідач не був позбавлений можливості витребувати необхідні відомості шляхом міжвідомчої інформаційної взаємодії або звернення до компетентних органів. Натомість відповідач, не вживши заходів для повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення питання про призначення допомоги, безпідставно відмовив у її призначенні.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що відповідач не виконав покладеного на нього обов`язку щодо повного, всебічного та об`єктивного з`ясування всіх обставин, необхідних для прийняття законного й обґрунтованого рішення, хоча відповідна інформація могла бути отримана ним у порядку міжвідомчої взаємодії.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, який повно та всебічно з`ясував обставини справи, надав належну правову оцінку доказам та правильно застосував норми матеріального права.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2026 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Ю.О. Тереза 

В.В. Файдюк