ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/15242/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кібенко О.Р. - головуючий, Мамалуй О.О., Чумак Ю.Я,

за участю секретаря судового засідання - Цвілюка Б.В.,
представників учасників справи:
Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичний завод "Енергетик" - Снісаренко Д.І., 
Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" - не з`явився,
Приватного акціонерного товариства "Енергетичний завод "Енергетик" - Вегера А.А.
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичний завод "Енергетик"
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.03.2026 (суддя Пукас А.Ю.)
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2026 (колегія суддів: Андрієнко В.В., Буравльов С.І., Шапран В.В.)
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичний завод "Енергетик" (далі - ТОВ "ЕЗ "Енергетик")
до відповідачів:
1) Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" (далі - ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі"),
2) Приватного акціонерного товариства "Енергетичний завод "Енергетик" (далі - ПрАТ "ЕЗ "Енергетик")
про визнання недійсним договору та зобов`язання вчинити дії.

ВСТУП
1. У цій справі перед Верховним Судом постало питання щодо обґрунтованості залишення судом позову без розгляду у зв`язку із (І) зловживанням позивачем процесуальними правами, яке полягає у поданні декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав (поданні декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав), а також (ІІ) перебуванням у провадженні цього чи іншого суду справи із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (застосування ч.3 ст.43 та п.3 ч.1 ст.226 Господарського процесуального кодексу України). 
2. Верховний Суд відмовив у задоволенні касаційної скарги, виходячи з таких мотивів.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Обставини, що передували зверненню до суду 
3. Спір стосується розподілу електричної енергії до майнового комплексу на вул. Бориспільській, 9 у м. Києві через чотири точки розподілу з ЕІС-кодами 62Z1153458988160, 62Z2880707495878, 62Z6580310463520 та 62Z5712164733978.
4. У 1990 році Виробниче енергетичне об`єднання "Київенерго" та Державне підприємство "Виробниче об`єднання "Київський радіозавод" (далі - ДП "ВО "Київський радіозавод") уклали договір №296 на користування електричною енергією. До його складу входив акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін щодо енергетичного обладнання на території майнового комплексу.
5. У межах ліквідаційної процедури ДП "ВО "Київський радіозавод" у жовтні та листопаді 2016 року відбулися аукціони з продажу високовольтних кабелів, трансформаторних підстанцій та іншого енергетичного обладнання на вул. Бориспільській, 9. За результатами цих аукціонів майно придбало Товариство з обмеженою відповідальністю "Вардингс" (далі - ТОВ "Вардингс").
6. 27.03.2024 ТОВ "Вардингс" передало придбане енергетичне майно як внесок до статутного капіталу ТОВ "ЕЗ "Енергетик". Позивач вважає себе власником цього майна і у зв`язку з цим претендує на укладення з оператором системи розподілу договору споживача.
7. Водночас розподіл електричної енергії через зазначені точки здійснюється на підставі договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, укладеного між ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" (оператор системи розподілу, відповідач-1) та ПрАТ "ЕЗ "Енергетик" (попередній споживач, відповідач-2). 
8. 18.09.2024 позивач звернувся до ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" із заявою-приєднанням до публічного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії щодо тих самих чотирьох точок розподілу. Заяву зареєстровано за №11647.
9. За твердженням позивача, у кабінеті на сайті оператора системи розподілу заяву №11647 було скасовано через подання неповного пакета документів. Водночас у листі від 18.09.2024 ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" повідомило, що питання укладення договору з позивачем може бути розглянуте лише після припинення договірних відносин із попереднім споживачем, оскільки від нього не надійшла заява про припинення договору. Цей лист не містить посилання на заяву №11647.
10. 07.08.2025 позивач повторно звернувся до оператора системи розподілу із заявою-приєднанням щодо того самого об`єкта і тих самих точок розподілу. Цю заяву зареєстровано за №46024.
11. Заяву №46024 також було скасовано в електронній системі через подання неповного пакета документів. Позивач стверджував, що окремого офіційного документа за результатами розгляду цієї заяви оператор системи розподілу не складав.
Два позови позивача
12. 04.12.2025 позивач подав до Господарського суду міста Києва позов у справі №910/15123/25. У ньому він просив:
- визнати недійсним договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, укладений між відповідачами щодо зазначених точок розподілу;
- зобов`язати ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" укласти з позивачем договір споживача на підставі заяви №46024 від 07.08.2025.
13. Господарський суд міста Києва ухвалою від 08.12.2025 відкрив провадження у справі №910/15123/25.
14. Через чотири дні, 08.12.2025 позивач подав позов у справі №910/15242/25, яка переглядається. У цьому позові він заявив до тих самих відповідачів вимоги:
- визнати недійсним договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії за технічними даними паспорта точки розподілу щодо об`єкта на вул. Бориспільській, 9 у м. Києві (ЕІС-коди точок розподілу 62Z1153458988160, 62Z2880707495878, 62Z6580310463520, 62Z5712164733978), укладений між відповідачами;
- зобов`язати ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" укласти з позивачем на підставі заяви №11647 від 18.09.2024 договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії щодо зазначеного об`єкта.
15. Отже, позов, що ґрунтувався на пізнішій заяві №46024 від 07.08.2025, був поданий першим, а позов, що ґрунтувався на більш ранній заяві №11647 від 18.09.2024 - другим. Між поданням заяв минуло майже одинадцять місяців. Вимога про недійсність чинного договору між відповідачами була однаковою в обох позовах; вимоги про укладення договору формально стосувалися різних заяв-приєднань.
16. На час подання 08.12.2025 другого позову рішення у справі №910/15123/25 не існувало: провадження у цій справі було відкрито того самого дня, а рішення по суті ухвалено лише 06.02.2026; обидві справи певний час розглядалися паралельно.
17. 10.12.2025 ПрАТ "ЕЗ "Енергетик" просило суд у справі №910/15123/25 визнати подання позивачем другого позову зловживанням процесуальними правами і залишити перший позов без розгляду. Суд відмовив у задоволенні цієї заяви, оскільки позов у справі №910/15123/25 був поданий і провадження у ньому було відкрито раніше, ніж у справі №910/15242/25.
18. Господарський суд міста Києва ухвалою від 22.12.2025 відкрив провадження у справі №910/15242/25.
19. 06.02.2026 Господарський суд міста Києва ухвалив рішення у справі №910/15123/25, яким відмовив у задоволенні обох позовних вимог. Зокрема, суд дійшов висновку, що позивач не довів порушення своїх прав договором між відповідачами, а обрані ним способи захисту не забезпечують ефективного поновлення права, на захист якого подано позов.
Клопотання про залишення позову без розгляду
20. 26.02.2026 ПрАТ "ЕЗ "Енергетик" подало у справі, що переглядається, клопотання про залишення позову без розгляду. Відповідач-2 послався на те, що у справі №910/15123/25 вже розглянуто позов між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
21. Господарський суд міста Києва ухвалою від 18.03.2026 визнав дії позивача зловживанням процесуальними правами та залишив позов у справі №910/15242/25 без розгляду.
22. Суд першої інстанції виходив з того, що позивач, маючи на меті укладення одного договору щодо одного об`єкта, двічі звернувся до суду з аналогічними позовами, змінивши лише номер заяви про укладення договору. На думку суду, відмінність заяв №11647 від 18.09.2024 та №46024 від 07.08.2025 не змінює суті правовідносин і підстав позовів.
23. Суд також послався на звернення позивача з позовами у справах №910/15095/25 та №910/80/26, а також на подання ним клопотання про направлення судового доручення і зупинення провадження у цій справі. Суд вважав, що ці дії підтверджують систематичність поведінки позивача та штучне створення однакових спорів для їх одночасного розгляду кількома суддями.
24. Правовою підставою для залишення позову без розгляду суд зазначив ч.3 ст.43 та п.3 ч.1 ст.226 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК).
25. Північний апеляційний господарський суд постановою від 27.05.2026 залишив ухвалу суду першої інстанції без змін, фактично керуючись тими самими мотивами. 
26. Суд апеляційної інстанції зазначив:
- враховуючи те, що подані позивачем заяви на укладення договорів не є предметом оскарження у справах №910/15242/25 та №910/15123/25 їх відмінність не свідчить про різні підстави звернення до суду з позовами, оскільки позивач реалізуючи своє право на укладання договору може безмежну кількість разів звертатися до відповідача-1 із заявками-приєднання, що в свою чергу не змінює суть правовідносин з метою захисту яких подано вказані позови та не наділяє позивача правом безкінечного звернення до суду з позовами щодо вирішення одного й того ж питання, змінюючи лише номер заявки;
- вказані дії позивача свідчать про створення спорів, що мають штучний характер, що фактично призводить до одночасного розгляду Господарським судом міста Києва позовів з однаковими сторонами, предметом та підставами, що є недопустимим оскільки позбавляє суд можливості здійснювати правосуддя належним чином та у ефективний спосіб, тим самим створюючи загрозу множинності судової практики з розбіжностями у правових позиціях, що порушує принцип її єдності та сталості;
- для потреб кваліфікації дій осіб як зловживань процесуальними правами необхідно встановлювати такий елемент у складі правопорушення, як систематичність; окрім описаного судом вище, сумнівними є наміри та дії позивача щодо звернення до суду з клопотанням про необхідність зупинення провадження у справі з підстав повідомлення судовим дорученням компанії, яка не є учасником та стороною у справі №910/15242/25, а також звернення до суду з позовами у справах №910/15095/25 та №910/80/26.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги, відзивів на касаційну скаргу
27. 16.06.2026 ТОВ "ЕЗ "Енергетик" через систему Електронний суд звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.03.2026 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2026, в якій просить їх скасувати, а справу направити до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.
28. Після усунення недоліків касаційної скарги скаржник визначив підставою касаційного оскарження абз.2 ч.2 ст.287 ГПК та послався на порушення судами ч.1 ст.2, статей 7, 43, 86 і ч.4 ст.233 ГПК.
29. Скаржник зазначає, що позови у справах №910/15242/25 та №910/15123/25 виникли з різних юридичних фактів: різних заяв про укладення договору та різних результатів їх розгляду оператором системи розподілу. Тому суди безпідставно визнали ці спори тотожними та не надали оцінки поясненням позивача щодо відмінності підстав позовів.
30. На думку скаржника, сам по собі факт подання двох позовів не доводить зловживання процесуальними правами. Суди не встановили мети маніпуляції автоматизованим розподілом справ, натомість надали перевагу доводам відповідачів і не розглянули подані позивачем докази щодо кінцевих бенефіціарних власників ПрАТ "ЕЗ "Енергетик". 
31. В контексті доводів щодо кінцевих бенефіціарних власників зазначає, що такими власниками на 40% є громадяни російської федерації, що є самостійною підставою для визнання спірного договору недійсним.
32. Скаржник також стверджує, що суд першої інстанції проголосив вступну та резолютивну частини ухвали одразу після пояснень учасників справи, не оголосивши перед цим перерви, передбаченої ч.4 ст.233 ГПК. Апеляційний суд відповіді на цей довід не надав.
33. 03.08.2026 ПрАТ "ЕЗ "Енергетик" подало відзив, в якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін. Відповідач-2 вважає, що обидва позови мають однаковий склад сторін, предмет та підстави, а зміна номера заяви не створює нового спору. Подання позивачем кількох аналогічних позовів відповідач-2 вважає зловживанням процесуальними правами. Відповідач-2 також навів попередній розрахунок витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20 000 грн.
34. 03.08.2026 ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" подало відзив, в якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін. Значна частина відзиву стосується необґрунтованості позовних вимог по суті. Відповідач-1 навів попередній розрахунок витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15 000 грн.
Надходження касаційної скарги на розгляд Верховного Суду
35. Верховний Суд ухвалою від 20.07.2026 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "ЕЗ "Енергетик"", розгляд касаційної скарги призначив у відкритому судовому засіданні на 12.08.2026.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Межі касаційного перегляду
36. Відповідно до абз.2 ч.2 ст.287 ГПК підставами касаційного оскарження ухвал суду першої інстанції, зазначених у пунктах 3, 6, 7, 13, 14, 21, 25, 26, 28, 30 ч.1 ст.255 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
37. Переглядаючи оскаржувані рішення в межах вимог та доводів касаційної скарги, Верховний Суд перевіряє правильність застосування судами ст.43 та п.3 ч.1 ст.226 ГПК, а також дотримання ними вимог статей 2, 7, 86 і ч.4 ст.233 ГПК. Суд касаційної інстанції не вирішує спір по суті та не оцінює докази щодо права власності на енергетичне майно, чинності договору між відповідачами, підстав укладення договору з позивачем чи кінцевих бенефіціарних власників відповідача-2.
Щодо зловживання процесуальними правами
38. Відповідно до ч.1 ст.2 ГПК завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
39. Частина 2 ст.2 ГПК передбачає, що суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
40. Основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, неприпустимість зловживання процесуальними правами (п.11 ч.3 ст.2 ГПК).
41. Частина 1 ст.43 ГПК зобов`язує учасників судового процесу та їхніх представників добросовісно користуватися процесуальними правами і забороняє зловживання ними.
42. Пункт 2 ч.2 ст.43 ГПК передбачає декілька самостійних форм зловживання: подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав; подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав; вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.
43. Отже, мета маніпулювання автоматизованим розподілом має бути встановлена у випадку, якщо суд визнає зловживанням інші дії, спрямовані на таку маніпуляцію. 
44. Натомість подання декількох позовів з тотожним або аналогічним предметом і підставами безпосередньо визначене законом як окрема можлива форма зловживання. Тому доведення наміру обрати конкретного суддю не є обов`язковою умовою для застосування цієї норми в кожному випадку подання декількох подібних позовів.
45. Сам факт подання декількох позовів не є безумовною підставою для визнання дій позивача зловживанням процесуальними правами. Суд має оцінити зміст позовів, обставини та послідовність їх подання, самостійність інтересу, для захисту якого подано кожний позов, а також процесуальні наслідки паралельного розгляду справ.
46. Відповідно до п.3 ч.1 ст.226 ГПК суд залишає позов без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
47. Для застосування п.2 ч.2 ст.43 ГПК не вимагається сувора тотожність усіх елементів позовів, необхідна для застосування п.3 ч.1 ст.226 ГПК. Закон прямо охоплює також позови з аналогічним предметом і з аналогічних підстав. Тому формальна відмінність окремого документа або факту, зазначеного у позові, не виключає зловживання, якщо такий документ або факт не створює самостійного спору, а використовується для повторного звернення щодо тих самих правовідносин.
48. У справах №910/15123/25 та №910/15242/25 збігаються сторони, спірний договір між відповідачами, майновий комплекс, чотири точки розподілу та правова мета позивача. В обох справах позивач просить визнати недійсним один і той самий договір між відповідачами та зобов`язати того самого оператора системи розподілу укласти з ним договір щодо того самого об`єкта.
49. Фактична основа обох позовів також є спільною. Позивач посилається на набуття 27.03.2024 енергетичного майна, вважає чинний договір між відповідачами перешкодою для укладення договору з ним та прагне замінити споживача щодо тих самих точок розподілу.
50. Єдиною формальною відмінністю другої позовної вимоги є номер і дата заяви-приєднання: у справі №910/15123/25 - №46024 від 07.08.2025, у справі, що переглядається, - №11647 від 18.09.2024. Водночас самі заяви та рішення оператора за результатами їх розгляду не є предметом окремого оскарження у цих справах. В обох позовах заявлено вимогу безпосередньо про зобов`язання укласти один договір з тим самим змістом і щодо того самого об`єкта.
51. Посилання скаржника на різні результати розгляду заяв не доводить існування двох самостійних спорів. Обидві заяви були скасовані в електронній системі через подання неповного пакета документів. Лист оператора від 18.09.2024 про можливість укладення договору лише після припинення відносин з попереднім споживачем не містить посилання на заяву №11647. Незалежно від цих відмінностей у кожній справі суд мав би вирішити те саме основне питання: чи має позивач право вимагати припинення договірних відносин між відповідачами та укладення з ним договору щодо тих самих точок розподілу.
52. Хронологія звернення до суду додатково свідчить, що спір не був поділений через послідовне виникнення нових обставин. Обидві заяви вже існували на час подання першого позову. Позов щодо пізнішої заяви 2025 року позивач подав 04.12.2025, а через чотири дні подав другий позов, пославшись на більш ранню заяву 2024 року.
53. Отже, після звернення з першим позовом не виник новий юридичний факт, який потребував би окремого судового захисту. Позивач, маючи можливість визначити обсяг вимог в одному провадженні, створив два паралельні провадження щодо одного правового конфлікту.
54. Такий спосіб реалізації права на звернення до суду не сприяв ефективному захисту окремих прав позивача. Він створив можливість двічі поставити перед різними складами суду те саме основне питання та ризик отримати несумісні рішення щодо чинності одного договору і права позивача укласти інший договір стосовно того самого об`єкта.
55. Після відмови 06.02.2026 у задоволенні позову в справі №910/15123/25 друга справа фактично стала для позивача резервною можливістю повторно поставити перед судом те саме питання та домогтися іншого результату розгляду. Продовження розгляду другого позову за таких обставин суперечило б призначенню права на судовий захист та завданню господарського судочинства.
56. Твердження скаржника про можливість визнати дії оператора щодо однієї заяви правомірними, а щодо іншої - неправомірними не враховує обраного способу захисту. Позивач не просить визнати неправомірними окремі рішення оператора за кожною заявою. В обох справах він просить визнати недійсним той самий договір між відповідачами і зобов`язати укласти з ним один договір щодо тих самих точок розподілу.
57. Тому суди попередніх інстанцій обґрунтовано відхилили посилання позивача на різні номери заяв та встановили, що він штучно створив декілька аналогічних спорів. Висновок про зловживання ґрунтується передусім на порівнянні двох позовів і послідовності їх подання. Згадка судами інших справ №910/15095/25 і №910/80/26, а також клопотання про направлення судового доручення мало додатковий характер і не було визначальним для цього висновку.
58. Частина 3 ст.43 ГПК передбачає, що якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. 
59. Ця норма надає суду самостійну процесуальну підставу залишити позовну заяву без розгляду у разі встановлення зловживання правом на її подання.
60. На час подання 08.12.2025 позову у справі, що переглядається, справа №910/15123/25 вже перебувала у провадженні суду, а рішення по суті ще не було ухвалено. Тому зловживання полягало у створенні двох паралельних процесуальних можливостей для вирішення одного правового конфлікту. Ухвалення надалі рішення у першій справі не змінює характеру процесуальної дії, вчиненої позивачем під час подання другого позову, і не позбавляє суд права застосувати наслідок, передбачений ч.3 ст.43 ГПК.
61. У зв`язку з цим для застосування ч.3 ст.43 ГПК не було необхідності встановлювати, чи набрало рішення у справі №910/15123/25 законної сили на день постановлення оскаржуваної ухвали. Норми статей 175 і 231 ГПК щодо остаточно вирішеного тотожного спору регулюють іншу процесуальну ситуацію і не позбавляють суд повноважень відреагувати на раніше допущене зловживання під час створення паралельних проваджень.
62. Так, відповідно до п.2 ч.1 ст.175 ГПК суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
63. Господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 ч.1 ст.175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.2 ст.175 цього Кодексу (п.3 ч.1 ст.231 ГПК).
64. Суди одночасно послалися на ч.3 ст.43 і п.3 ч.1 ст.226 ГПК. Однак можливі застереження щодо застосування п.3 ч.1 ст.226 ГПК після ухвалення рішення у першій справі не спростовують правильності застосування ч.3 ст.43 ГПК, яка за встановлених судами обставин була самостійною і достатньою підставою для залишення позовної заяви без розгляду.
65. Отже, доводи скаржника про різні фактичні підстави позовів і невстановлення мети маніпулювання автоматизованим розподілом не спростовують висновку судів про зловживання позивачем процесуальними правами та наявність підстав для застосування ч.3 ст.43 ГПК.
Щодо інших доводів касаційної скарги
(І) щодо відмінності заяв та кінцевих бенефіціарних власників відповідача
66. Скаржник, із посиланням на положення статей 2, 7 і 86 ГПК, зазначає, що суди попередніх інстанцій не прийняли його пояснення щодо відмінності заяв і не дослідили докази стосовно кінцевих бенефіціарних власників відповідача-2.
67. Верховний Суд вважає зазначені доводи необґрунтованими.
68. Так, суди попередніх інстанцій надали оцінку основному аргументу позивача про різні заяви-приєднання та пояснили, чому ця формальна відмінність не змінює суті спору. 
69. Натомість незгода скаржника з такою оцінкою не свідчить про порушення принципу рівності учасників процесу або неналежне дослідження обставин, які мають значення для вирішення процесуального питання.
70. Обставини ж щодо структури власності та кінцевих бенефіціарних власників відповідача-2 можуть стосуватися оцінки обґрунтованості вимог по суті спору про недійсність договору. 
71. Водночас, вони не впливають на оцінку правомірності подання позивачем двох аналогічних позовів, а тому суд першої інстанції не був зобов`язаний досліджувати їх до вирішення клопотання про залишення позову без розгляду.
(ІІ) щодо постановлення ухвали без оголошення перерви
72. Окрім цього, скаржник також посилається на те, що суд першої інстанції після пояснень учасників одразу проголосив вступну та резолютивну частини ухвали і не оголосив окремої перерви, передбаченої ч.4 ст.233 ГПК. В свою чергу, апеляційний господарський суд належної оцінки цій обставині не надав.
73. Верховний Суд відхиляє вказані доводи скаржника, виходячи з такого. 
74. Дійсно, ч.4 ст.233 ГПК передбачає, що для постановлення ухвал, що оформлюються окремим документом, суд оголошує перерву. 
75. Однак, саме по собі проголошення ухвали невдовзі після пояснень учасників справи не доводить того, що суд підготував її до закінчення розгляду клопотання або не врахував позицію позивача, а твердження скаржника про заздалегідь підготовлене рішення ґрунтується на припущенні.
76. Скаржник не пояснює, яким чином неоголошення перерви для постановлення ухвали позбавило його можливості надати свої пояснення чи заперечення або призвело до неправильного вирішення відповідного процесуального питання. 
77. Зі встановлених обставин вбачається, що клопотання про залишення позову без розгляду було подане 26.02.2026; у підготовчому засіданні 16.03.2026 судом оголошено перерву до 18.03.2026; у підготовчому засіданні 18.03.2026 представник відповідача-2 надав пояснення по суті поданого клопотання, просив суд залишити позов без розгляду, а представник позивача заперечував щодо залишення позову без розгляду.
78. Тобто відповідне клопотання надійшло до суду завчасно, що надало можливість судді, який розглядав справу одноособово (ст.33 ГПК), належно ознайомитися з його доводами, після чого безпосередньо у засіданні заслухати також позиції інших учасників з відповідного питання.
79. При цьому те, що розгляд справи (клопотання) у суді першої інстанції здійснювався одноособово, є фактично ключовою у цьому випадку обставиною, оскільки ухвалюючи рішення суддя керується лише власними переконаннями та не потребує узгоджень з іншими суддями, як це відбувається при колегіальному розгляді.
80. Відповідно до ч.2 ст.309 ГПК не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
81. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення (ч.2 ст.311 ГПК).
82. Враховуючи зазначене, Верховний Суд висновує, що таке формальне процесуальне порушення не належить до безумовних підстав для скасування судового рішення і за обставин цієї справи не спростовує правильності висновку судів попередніх інстанцій про зловживання позивачем процесуальними правами.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
83. Відповідно до ч.1 ст.300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
84. Згідно із ч.1 ст.309 ГПК суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених ст.300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
85. Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновків про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішень судів попередніх інстанцій - без змін.
Судові витрати
86. Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, то судові витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на скаржника.
87. Наведення відповідачами у відзивах попередніх розрахунків витрат на професійну правничу допомогу без подання доказів їх фактичного понесення не є підставою для вирішення питання про їх розподіл у цій постанові.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетичний завод "Енергетик" залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.03.2026 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.05.2026 у справі №910/15242/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. Кібенко

Судді О. Мамалуй

Ю. Чумак