Єдиний унікальний номер 725/11155/25 
Номер провадження 1-кп/725/347/25 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2026 року 
Чернівецький районний суд міста Чернівців 
в складі:
головуючої судді  ОСОБА_1  
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
представника потерпілої ОСОБА_5 ,
обвинуваченої ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження , внесеного до ЄРДР № 12025263020000926 від 8 листопада 2025 року по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки с. Камянка Глибоцького району Чернівецької області, зареєстрованої та проживаючої за адресою АДРЕСА_1 , із вищою освітою, не одруженої, працюючої у закладі дошкільної освіти № 29 «Капітошка», раніше не судимої у вчиненні кримінального проступку , передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,-
в с т а н о в и в :
Обвинувачена ОСОБА_6 вчинила умисне нанесення легкого тілесного ушкодження, а саме: кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, за наступних обставин.
Так, 7 листопада 2026 року близько 9 годин 30 хвилин ОСОБА_6 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 діючи умисно, протиправно, на ґрунті раптово виниклого конфлікту на фоні неприязних відносин, який виник у неї із потерпілою ОСОБА_7 , діючи з умислом на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний та протиправний характер своїх дій і відповідні наслідки та бажаючи їх настання, умисно завдала одного удару кулаком в область обличчя ОСОБА_4 .
Після вказаного, ОСОБА_4 схопила ОСОБА_6 за капюшон з метою оборонитися та в ході цього ОСОБА_6 завдала ОСОБА_4 ще одного удару правою рукою в область нижньої губи зліва.
Внаслідок вищевказаних протиправних дій ОСОБА_6 спричинила ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді: садна в проекції правої гайморової пазухи, на щоці справа, в проекції тіла нижньої щелепи справа, по тильній поверхні правої кисті в проекції 1-2 п`ясткової кістки у кількості п`яти: крововилив на слизовій оболонці нижньої губи зліва по внутрішній її проекції, що згідно висновку експерта № 805 екс від 10 листопада 2025 року до легких тілесних ушкоджень
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального проступку не визнала та просила її виправдати. При цьому суду показала, що 5 листопада 2025 року вона їхала у тролейбусі від кінотеатру та на вул. Садовського до тролейбуса зайшла потерпіла, яка вчинила конфлікт із особою похилого віку. В цей час підліток, який також перебував у тролейбусі, зробив їй зауваження, на що вона почала з ним конфліктувати, дістала телефон і почала хлопчика знімати, а також з`ясовувати де він навчається. Вона, в свою чергу, за ступилася за неповнолітнього хлопця та у них виник словесний конфлікт. Потерпіла кричала та сварилася до тих пір доки не вийшла з тролейбусу. В подальшому, а саме 7 листопада 2025 року зранку вона їхала на роботу та спілкувалася з іншою пасажиркою. В цей час неочікувано до неї підбігла ОСОБА_4 і почала кричати «Пішли зі мною в прокуратуру», тримала в руці телефон. В подальшому потерпіла вийшла з тролейбусу на зупинці Садовського у м. Чернівці. В свою чергу вона також вийшла з тролейбусу на даній зупинці, однак потерпілу вона не била і не штовхала, а коли глянула на неї, то побачила, що її обличчя вже було побите. В подальшому потерпіла підбігла до неї позаду та схопила її за волосся і сказала, що вб`є , а також вирвала з її голови жменю волосся й відповідно так тримала за шарф та волосся до приїзду поліції. Крім того також вказала, що в цей момент до них підбігли свідки, які знімали на телефон даний конфлікт. В подальшому на місце події приїхали працівники поліції, які відбирали заяви та пояснення з приводу даного інциденту, та швидка медична допомога, яка оглянула потерпілу та її, однак від госпіталізації вона відмовилась. В подальшому вона пішла на роботу, а 10 листопада 2025 року дізналася, що потерпіла написала заяву в правоохоронні органи щодо її побиття та вимагала направлення на проведення судово – медичної експертизи. Вказала, що навмисно вона будь яких тілесних ушкоджень потерпілій не наносила та конфлікт першою не починала, можливо в той час коли потерпіла тримала її за шарф та волосся, вона захищаючись нанесла їй кілька ударів, однак умислу на побиття не мала. Просила провадження в справі закриття у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення.
Потерпіла ОСОБА_4 , суду пояснила, що 7 листопада 2025 року близько 9 години 30 хвилин вона сіла до тролейбусу і рухалася в бік роботи. Зайшовши до тролейбусу побачила невідому їй особу, з якою у неї стався конфлікт 5 листопада 2025 року. При цьому, ніяких неправомірних дій щодо неповнолітнього 5 листопада 2025 року вона не вчиняла та не спричинювала з ним конфліктної ситуації. Зокрема, 5 листопада 2025 року приблизно о 17 годині на вул. Садовського вона зайшла в тролейбус, який був переповнений та перебуваючи в тролейбусі її штовхнув літній чоловік, на що вона зробила зауваження. Перед нею стояв також неповнолітній хлопець, який постійно крутився та штовхався і вона його присоромила й відповідно ОСОБА_6 втрутилася в дану ситуацію, хоча сиділа на пасажирському сидінні за 1-1,5 метрів від неї, викрикувала в її бік лайливі слова, ображала та переходила на особистості. Доїхавши до своєї зупинки вона вийшла з тролейбусу та конфлікт було вичерпано. Телефон дістала виключно з метою оплати проїзду, а не знімання дитини.
Також вказала, що 7 листопада 2025 року зранку вона сіла до тролейбусу, в якому вже перебувала ОСОБА_6 , яка в свою чергу сиділа поряд із літньою жінкою та побачивши її, почала в її бік посміхатися та щось казати літній жінці, на що вона зробила їй зауваження та в той момент неочікувано ОСОБА_6 підскочила до неї і намагалася вдарити. В свою чергу вона витягла мобільний телефон та намагалася зафільмувати такі дії обвинуваченої, однак остання намагалася вибити мобільний телефон з рук та вдарити. Вийшовши на вул. Садовського, ОСОБА_6 вийшла слідом та прослідувала за нею, а в подальшому обійшовши її, вдарила по обличчю в праву щоку. Після цього, щоб перешкодити обвинуваченій втекти, вона схопила її за комір та намагалася викликати працівників поліції. Утримуючи ОСОБА_6 , остання нанесла їй ще кілька ударів лівою рукою по щоці, намагалася вирвати телефон і подряпала кисть. Внаслідок вищевказаних неправомірних дій ОСОБА_6 завдала їй фізичного болю, а також психологічне страждання. Крім того вказала, що на місці події були свідки, яких вона просила викликати працівників поліції та які здійснювали фільмування вказаних подій. В подальшому, свідок передав працівникам поліції відео фіксацію вказаного побиття, на якому зафіксовано факт нанесення обвинуваченою їй ударів по обличчю. Після приїзду поліції нею була написана відповідна заява та вона пройшла медичний огляд, в ході якого зафіксовано подряпина вище ока, на щоці праворуч, а також ліворуч біля губи та подряпання кисті. Крім того вказала, що раніше з обвинуваченою вона не мала конфліктів та не була особисто знайома, лише час від часу бачила її у тролейбусі та ніколи її не ображала, не штовхала та не наносили тілесних ушкоджень. Просила призначити обвинуваченій покарання у виді громадських робіт.
Свідок ОСОБА_8 , будучи допитана в ході судового розгляду даного кримінального провадження, суду пояснила, що 7 листопада 2025 року була свідком того, як потерпіла та обвинувачена побилися у м. Чернівці по вул. Руська , 17 біля тролейбусної зупинки . Вона в свою чергу була з іншої сторони дороги, однак побачивши між ними конфлікт побігла в їх бік, щоб розборонити. Зокрема бачила, як потерпіла утримувала обвинувачену, а остання в цей час нанесла їй удар обличчя та подряпала ліву щоку потерпілої. Вона в свою чергу викликала працівників поліції. Хто саме був ініціатором бійки їй невідомо, бачила лише як потерпіла зловила обвинувачену за комір та утримувала, щоб обвинувачена не намагалася втекти до приїзду поліції. При цьому, потерпіла будь-яких тілесних ушкоджень обвинуваченій не наносила. Обвинувачена поводилася агресивно, а потерпіла була у збудженому стані та на її обличчі були помітні тілесні ушкодження. Свідками вказаних осіб були й інші особи, також на місці події здійснювалося фільмування на телефон, відео якого було передано працівникам поліції. 
Аналізуючи показання обвинуваченої, потерпілої та свідка суд встановив, що 7 листопада 2025 року між обвинуваченою та потерпілою дійсно мав місце конфлікт, в ході якого ОСОБА_6 нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_4 .
Тому незважаючи на невизнання обвинуваченою своєї вини, судом встановлено, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України підтверджується окрім показів потерпілої та свідка, також й іншими дослідженими в ході судового розгляду доказами, а саме:
Витягом з ЄРДС від 8 листопада 2025 року, згідно якого убачається факт реєстрації за заявою ОСОБА_4 кримінального правопорушення вчиненого щодо неї за ч 1 ст. 125 КК України, за обставин вказаних в обвинувальному акті та встановлених в ході судового розгляду а.п.1-4);
Заявою ОСОБА_4 про вчинення щодо неї неправомірних дій, а саме нападу з нанесенням тілесних ушкоджень, що відбулося в громадському місті на вул. Руська, 17 у м. Чернівці (а.п.8);
Рапортом слідчого СВ ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області від 7 листопада 2025 року ( а.п. 9);
Заявою свідка ОСОБА_8 від 21 листопада 2025 року, згідно якої свідок відмовся від участі в слідчому експерименті та надав відеозапис із подією, яка мала місце 7 листопада 2025 року ( а.п.19);
Протоколом огляду від 22 листопада 2025 року та додатком до нього ДВД - диском, відповідно до якого в ході слідчої дії було оглянуто наданий свідком відеозапис подій 7 листопада 2025 року та на якому міститься інформація щодо подій інкримінованого обвинуваченій кримінального проступку. Зокрема, при відтворенні даного відеофайлу встановлено наявність інформації щодо двох осіб жіночої статі зовні схожі на ОСОБА_4 , яка одягнена в куртку бежевого кольору , на правій руці якої розміщена сумка чорного кольору та яка тримає за капюшон невідому особу жіночої статі , зовні схожу на та ОСОБА_6 , яка одягнена в пальто чорного кольору та на лівій руці розміщена сумка чорного кольору.. Також при перегляді даного відео було встановлено, що між двома жінками виник словесний конфлікт та особа жіночої статі зовні схожа на ОСОБА_4 намагається втримати ОСОБА_6 , яка в свою чергу намагається вирватися. В подальшому встановлено, що особа жіночої статі зовні схожа на ОСОБА_6 завдає одного удару правою рукою в область нижньої губи зліва особі жіночої статі , зовні схожої на ОСОБА_4 ( а.п.11-14)
Переглянутим в ході судового розгляду відеоматеріалом, який міститься на ДВД-диску та є додатком до протоколу огляду ( а.п. 14), в ході перегляду якого встановлено, що дійсно між потерпілою та обвинуваченою мав місце конфлікт, в ході якого потерпіла утримувала обвинувачену за капюшон, а остання завдала ОСОБА_4 однин удар правою рукою в область нижньої губи зліва, що в свою чергу підтверджує покази потерпілої, а також зафіксовані тілесні ушкодження.
Протоколом слідчого експерименту від 17 листопада 2025 року та диском , в ході якого потерпіла ОСОБА_4 розповіла про обставини вчиненого щодо неї кримінального правопорушення, а також показала як саме їй обвинуваченою завдавалися удари в область обличчя, їх локалізацію, у тому числі й під час утримання нею ОСОБА_6 та фотознімками на яких зафіксовані на обличчі потерпілої тілесні ушкодження ( а.п. 31- 34, 35-36)
Висновком експерта від 10 листопада 2025 року № 805 екс, відповідно до якого на підставі проведеної судово-медичної експертизи ОСОБА_4 виявлено наступні тілесні ушкодження: Садна: в проекції правої гайморової пазухи; на щоці справа; в проекції тіла нижньої щелепи справа; по тильній поверхні правої кисті в проекції 1-2 п`ясткової кісток у кількості п`яти; Крововилив на слизовій оболонці губи зліва по внутрішній її поверхні Дані тілесні ушкодження виникли в результаті не менше як двократної травмуючої дії твердих тупих предметів, по строку та обставинах можуть відповідати вказаному в постанові та зі слів підекспертної і відносяться до Легких тілесних ушкоджень (а.п 43)
Так, відповідно до ч.ч. 1 - 3 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу.
Згідно із ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом. Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотиви і мета вчинення кримінального правопорушення, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК України, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. 
Частиною 2 ст. 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування належності і допустимості доказів, покладається на сторону, що їх подає.
При цьому, для реалізації вказаного, ст. 93 КПК України передбачено, що збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Положеннями ст. 84 КПК України визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до ст. 94 КПК України, суд зобов`язаний оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Також слід зазначити, що за своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох визначальних обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частиниКримінального кодексу України.
Так, диспозиція ч. 1 ст. 125 КК Українипередбачає кримінальну відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження. З об`єктивної сторони злочин характеризується заподіянням легкого тілесного ушкодження. Злочин вважається закінченим з моменту заподіяння фізичної шкоди потерпілому. Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим або непрямим умислом.
При цьому, зазначені обставини судом встановлювалися шляхом перевірки та оцінки доказів, якими відповідно до ст. 84 КПК України є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. 
Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Згідно з рішенням Конституційного Суду України №12/рп/2011 від 20.10.2011 визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. 
Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі. Це означає, що суд може постановити обвинувальний вирок, лише у разі, якщо надані докази спростовують всі розумні сумніви стосовно винуватості особи.
В свою чергу, стандарт доведення винуватості поза розумним сумнівом в контексті рішень Європейського суду з прав людини означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння, як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.
Враховуючи вищевказані норми матеріального та процесуального законодавства, суд визнає показання потерпілої та свідка допустимими доказами, враховуючи, що вони отримані у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України.
Крім того, суд зауважує, що показання потерпілої та свідка є послідовними, логічними, а також узгоджуються між собою та підтверджуються іншими матеріалами кримінального провадження, у тому числі відеофіксацією подій, яка була оглянута судом в ході судового розгляду даного кримінального провадження, а саме: щодо фактичних обставин даного кримінального проступку, підтверджують існування конфлікту та подальшого нанесення потерпілій тілесних ушкоджень, а також механізм їх нанесення і локалізацію та інші обставин, які мають значення для кримінального провадження, тобто підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні
Таким чином, цими показаннями, які є процесуальними джерелами доказів у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджуються обставини, визначені ст. 91 даного Кодексу, а саме, час, місце та спосіб вчинення злочину.
Обставин, регламентованих ст. 87 КПК України, щодо свідків під час судового розгляду встановлено не було.
Щодо показань обвинуваченої ОСОБА_6 в тій частині, що вона не наносила умисно ударів потерпілої, а також про те, що удари були нанесені під час її утримання потерпіло та були спрямовані виключно на захист від незаконних дій потерпілої як самооборона та не мали умисного характеру, то суд зазначає наступне.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Таким чином у разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оброни, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах (висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 07.05.2024 у справі №332/875/23).
Зокрема, в межах даного кримінального провадження та на підставі досліджених судом доказів, встановлені судом фактичні обставини свідчать про те, що потерпіла ОСОБА_4 після нанесення їй удару по обличчю обвинуваченою ОСОБА_6 схопила її за комір та утримувала її до приїзду працівників правоохоронних органів й відповідно на момент утримання обвинуваченої потерпіла вже мала садна на обличчі, що не заперечує й обвинувачена, яка в свою чергу не надала суду переконливих та допустимих доказів що саме потерпіла спричинила першою напад на неї та нанесла їй тілесні ушкодження чи нанесення ударів й відповідно не надала доказів щодо невідповідності показів потерпілої щодо спричинення їй тілесних ушкоджень та доказів вимушеного захисту від дій потерпілої (самооборони). Крім того, в подальшому обвинувачена продовжувала наносити потерпілій тілесні ушкодження. 
Відтак, суд приходить до висновку, що за фактичними обставинами цієї справи необхідність завдання шкоди в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання потерпілою у відношенні до обвинуваченої є сумнівною.
Таким чином, суд критично відноситься до показань обвинуваченої в частині заперечення наявності в її діях умислу на спричинення потерпілій легких тілесних ушкоджень та наявність в її діях виключно ознак необхідної оборони. До того ж такі доводи обвинуваченої спростовуються поясненнями потерпілої та свідка, а також іншими доказами дослідженими судом в ході судового розгляду.
Більше того, дії потерпілої щодо утримання обвинуваченої не можуть бути розцінене судом як дії, спрямовані на припинення протиправних дій зі сторони потерпілої (як необхідна ознака перебування особи в стані необхідної оборони), оскільки в ході судового розгляду не здобуто належних та допустимих доказів того, що саме потерпіла ОСОБА_4 вчиняла активні та протиправні дії щодо обвинуваченої ОСОБА_6 .
Отже, позиція обвинуваченої та її покази стосовно знаходження у стані необхідної оборони (захисту від дій потерпілої) не знаходять свого підтвердження та не виправдовують факт умисного нанесення обвинуваченою тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_4 , й відповідно не впливають на кваліфікацію дій обвинуваченої. Реальних підстав для здійснення самооборони не встановлено.
За таких обставин, встановлена спрямованість умислу обвинуваченого на умисне нанесення легких тілесних ушкоджень потерпілому, що підтверджується належним чином дослідженими та оціненими доказами, тому твердження сторони захисту, що в діях обвинуваченого відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, є необґрунтованим.
Відтак, суд вважає, що зібрані та дослідженні у кримінальному провадженні докази є належними, допустимими, достовірними, а також достатніми для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані відповідно до чинного кримінального процесуального законодавства.
За таких обставин, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх встановлених обставин кримінального провадження, безпосередньому дослідженні доказів, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає доведеним поза розумним сумнівом пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення і кваліфікує її дії за ч. 1 ст. 125 КК Українияк умисне легке тілесне ушкодження.
Вирішуючи питання про обрання обвинуваченій покарання, суд відповідно дост. ст. 65-67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
При цьому, згідно ізст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Так, відповідно до ст. 66 КК України, обставин, які б пом`якшували покарання судомне встановлено.
При цьому судом не було встановлено й обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_6 , відповідно до ст. 67 КК України. 
Також суд враховує те, що скоєне обвинуваченою кримінальне правопорушення належить відповідно до ст. 12 КК України до кримінального проступку.
Крім того, судом враховується й те, що обвинувачена ОСОБА_6 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце роботи, є особою пенсійного віку, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, відсутні негативні характеристики по місцю проживання та роботи.
Таким чином, враховуючи усі обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (проступку), а також особу обвинуваченої, яка свою вину фактично не визнала, є особою пенсійного віку та має незадовільний стан здоров`я, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у межах санкцій, встановлених ч.1 ст. 125 КК України у виді штрафу й відповідно таке покарання буде справедливим та необхідним у даному випадку, а також відповідатиме меті покарання та запобігатиме вчиненню обвинуваченою та іншими особами нових кримінальних правопорушень.
Цивільний позов у кримінальному проваджені відсутній.
Згідно ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Як встановлено судом, процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.
На підставі вищевикладеного, керуючись ч. 1 ст. 125 КК України, ст. 100, 124, 349, 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_6 винною у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн (вісімсот п`ятдесят гривень 00 копійок).
Речові докази : ДВД – диск залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду через Чернівецький районний суд міста Чернівців .
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору, потерпілій та обвинуваченій.

Суддя Чернівецького районного
суду міста Чернівців                   ОСОБА_1