ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" червня 2026 р. Справа№ 911/2783/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Гаврилюка О.М.
суддів: Ткаченка Б.О. 
Майданевича А.Г. 

за участю секретаря судового засідання: Ніконенко Є.С.
за участю представників сторін:
від позивачів: 1-5 Погрібна С. О. ( ІНФОРМАЦІЯ_1 )
від відповідача: Шевченко О.В.
за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Центренерго»
на рішення Господарського суду Київської області від 03.12.2025, повний текст складено 29.01.2026
у справі № 911/2783/25 (суддя Карпечкін Т.П.)
за позовом 1. ОСОБА_1 
2. ОСОБА_2 
3. ОСОБА_3 
4. ОСОБА_4 
5. ОСОБА_5 
до Публічного акціонерного товариства «Центренерго»
про стягнення заборгованості з виплати дивідендів

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду 

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Центренерго» про стягнення заборгованості з виплати дивідендів.
Рішенням Господарського суду Київської області від 03.12.2025 у справі № 911/2783/25 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства «Центренерго» на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати дивідендів (частини прибутку), додатково нарахованих за результатами роботи АТ «Центренерго» у 2018 році у сумі 10 809,25 грн, 6 541,33 грн інфляційних, 1 257,59 грн. 3% річних, 223,30 грн витрат по сплаті судового збору та 3 800,00 грн витрат на правову допомогу. Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства «Центренерго» на користь ОСОБА_2 заборгованість з виплати дивідендів (частини прибутку), додатково нарахованих за результатами роботи АТ «Центренерго» у 2018 році у сумі 7 768,61 грн, 4 701,25 грн інфляційних, 903,83 грн 3% річних, 200,61 грн витрат по сплаті судового збору та 2 441,28 грн витрат на правову допомогу. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства «Центренерго» на користь ОСОБА_6 заборгованість з виплати дивідендів (частини прибутку), додатково нарахованих за результатами роботи АТ «Центренерго» у 2018 році у сумі 22 672,41 грн, 13 720,43 грн інфляційних, 2 637,79 грн 3% річних, 468,37 грн витрат по сплаті судового збору та 3 800,00 грн витрат на правову допомогу. Позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства «Центренерго» на користь ОСОБА_4 заборгованість з виплати дивідендів (частини прибутку), додатково нарахованих за результатами роботи АТ «Центренерго» у 2018 році у сумі 52 532,97 грн, 31 790,85 грн інфляційних, 6 111,87 грн 3% річних, 1 085,23 грн витрат по сплаті судового збору та 3 800,00 грн. витрат на правову допомогу. Позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства «Центренерго» на користь ОСОБА_5 ОСОБА_5 заборгованість з виплати дивідендів (частини прибутку), додатково нарахованих за результатами роботи АТ «Центренерго» у 2018 році у сумі 95 121,42 грн, 57 563,68 грн інфляційних, 11 066,76 грн 3% річних, 1 965,02 грн витрат по сплаті судового збору та 3 800,00 грн витрат на правову допомогу

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Публічне акціонерне товариство «Центренерго» звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить поновити ПАТ «Центренерго» строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 03.12.2025 у справі № 911/2783/25. Прийняти апеляційну скаргу ПАТ «Центренерго» до розгляду та відкрити апеляційне провадження. Поновити строк для подання ПАТ «Центренерго» документів, які не були подані до Господарського суду Київської області та долучити їх до матеріалів справ згідно додатків. Апеляційну скаргу ПАТ «Центренерго» задовольнити в повному обсязі, а саме закрити провадження в частині стягнення основної суми заборгованість з виплати дивіденді ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . В іншій частині рішення Господарського суду Київської області від 03.12.2025 у справі № 911/2783/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні решти позовних вимог відмовити у повному обсязі Судові витрати покласти на позивачів в рівних частинах.
Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.
Скаржник вказує на те, що нормою п.п. 141.4.2 п. 141.4 ст. 141 Податкового кодексу України визначено обов`язок платника податку утримувати та сплачувати податок з доходу нерезидента із джерелом його походження з України під час його виплати .
На думку скаржника, суд першої інстанції під час винесення оскаржуваного рішення, не було взято до уваги цей факт, що призвело до арифметично завищених показників, оскільки нарахування 3% річних та інфляційний втрат мало відбуватися з суми після вирахування ПДФО і військового збору.
Скаржник зазначає про те, що 02.09.2025 ПАТ «Центренерго» на виконання рішення Господарського суду Київської області від 07.07.2022 у справі № 911/553/22, було сплачено дивіденди за 2018 компанії з управління активами Приватному акціонерному Також з метою виконання протоколу загальних зборів від 30.04.2021 року, було виплачено на рахунок ПАТ «Центральний депозитарій України» кошти в сумі 36 748 011, 79 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 18.12.2025 № 5081.
Також скаржник зазначає, що враховуючи вищевикладені виплати ПАТ «Центренерго» в 2025 році було повністю сплачено дивідендів акціонерам в сумі 37 625 726, 84 грн. з яких 877 715, 05 грн перераховано Приватному акціонерному товариству «КІНТО» та 36 748 011, 79 грн перераховано до ПАТ «Центральний депозитарій України» (36 748 011, 79 грн + 877 715, 05 грн = 37 625 726, 84 грн.). У зв`язку з чим вбачається, заборгованість з виплати дивіденді всім Позивачам було здійснено ПАТ «Центренерго» 18.12.2025, а тому в цій частині відсутній предмет спору, що у відповідності до п. 2 с. 1 статті 231 ГПК тягне за собою закриття провадження у цій частині.
Скаржник вказує на те, що представник позивача подав документи, а саме акт виконаних робіт від 14.11.2025 в якому останнім пунктом зазначено надання послуг на «за представлення інтересів в суді першої інстанції у № 911/2783/25, дата 26.11.2025, тоді як судове засідання 26.11.2025 ще не відбулося , а тому така послуга не могла бути надана станом на момент підписання відповідного акту від 14.11.2025, про що відповідачем було зазначено і у судовому засіданні, однак судом першої інстанції даний факт було проігноровано і не взято до уваги. Вищезазначене представлене інтересів в суді 26.11.2025 також зазначена і в розрахунку судових витрат у справі № 911/2783/25 від 14.11.2025.
Скаржник зазначає, що як вбачається з доданих до заяви документів відсутні Договори про надання правничої між адвокатом Погрібною С.О. та ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а тому стягнення на правової допомоги користь цих позивачів не вбачається за можливе.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивачі у відзиві на апеляційну скаргу вказали про необхідність врахування правових висновків Верховного Суду, зазначених в постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.12.2021 у справі № 9901/407/19 та Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.07.2018 у справі №359/10023/15-ц про те, що суми дивідендів, заявлені до стягнення в судовому порядку фізичними особами - акціонерами з акціонерного товариства на їх користь, обчислюються судом без віднімання сум податків і зборів, тобто не зменшуються судом на суми ПДФО та військового збору. Податки і збори із присудженої за рішенням суду до стягнення з емітента корпоративних прав (акціонерного товариства) суми дивідендів підлягають нарахуванню, утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету самим акціонерним товариством (емітентом корпоративних прав, який здійснює нарахування дивідендів), як податковим агентом фізичної особи-акціонера, при виконанні відповідного судового рішення, внаслідок чого виплачена фізичній особі - акціонеру на підставі судового рішення сума дивідендів зменшується на суму ПДФО і військового збору. В даному випадку, в зв`язку з тим, що у цій справі позивач стягував заборгованість по додатково нарахованим дивідендам за 2018 рік (згідно з рішенням загальних зборів від 30.04.2021), то загальна сума до стягнення була визначена з врахуванням додатково нарахованих інфляційних втрат та 3% річних, з яких також мають бути утримані податки. Таким чином, при виконанні рішення Господарського суду Київської області від 03.12.2025 у справі № 911/2783/25, відповідач має заплатити акціонерам суму дивідендів, зменшену на суму ПДФО і військового збору. При цьому до бюджету потрібно сплатити суму ПДФО та військового збору в розмірі, визначеному як різниця між тим, що потрібно сплатити, та тим, що вже сплачено при нарахуванні дивідендів за 2018 рік.
Представник позивачів вказує на те, що деякі (не всі) позивачі отримали лише базові величини, тобто тільки заборгованість дивідендів додатково нарахованих за 2018 рік, без додатково нарахованих інфляційних втрат та 3%.
Також у відзиві на апеляційну скаргу вказано про те, за судове засідання 26.11.2025 Позивачі сплатили наперед (хоча за засідання, яке відбулось 03.12.2025, представник Позивачів не подавала до стягнення компенсації). Стосовно копії договору про надання правової допомоги по ОСОБА_4 , то така копія була надана. Стосовно копії договору про надання правової допомоги по ОСОБА_3 , то в зв`язку з великим обсягом документів, вона не була підвантажена до електронного суду, в зв`язку з чим буде надана разом із цим відзивом. Однак факт отримання послуг від представника адвоката Погрібної С.О. підтверджується актом виконаних робіт, укладеним з ОСОБА_3 .

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 911/2783/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2026 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на рішення Господарського суду Київської області від 03.12.2025 у справі № 911/2783/25 залишено без руху. Запропоновано скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме: протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, надати до Північного апеляційного господарського суду:
- докази сплати судового збору у розмірі 18 168,00 грн
05.03.2026 від скаржника надійшла заява про усунення недоліків до якої додано платіжну інструкцію № 577 від 03.03.2026 у розмірі 18 168,00 грн, що свідчить про сплату судового збору.
Колегія суддів зазначає, що датою складання повного тексту рішення є 29.01.2026, апеляційна скарга подана 18.02.2026, тому заява про поновлення строку на апеляційне провадження не підлягає розгляду, оскільки, апеляційну скаргу подано в строк, встановлений ст. 256 ГПК України.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на рішення Господарського суду Київської області від 03.12.2025 у справі № 911/2783/25. Призначено справу № 911/2783/25 до розгляду у судовому засіданні 14.04.2026.
Ухвалою від 23.03.2026 задоволено клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про проведення всіх судових засідань в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.
Станом на 14.04.2026 матеріали справи № 911/2783/25 до Північного апеляційного господарського суду не надійшли, жодної інформації, щодо неможливості направлення матеріалів справи до суду не надходило.
На підставі ст. 202, 216 ГПК України, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.04.2026 відкладено розгляд справи № 911/2783/25 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на рішення Господарського суду Київської області від 03.12.2025 на 12.05.2026, а у судовому засіданні оголошено перерву до 23.06.2026 о 10:20 в режимі відеоконференції.
Враховуючи викладене, воєнний стан в Україні та обмеження, спричинені цим станом, систематичні оголошення сигналу повітряної тривоги, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 911/2783/25 розглядалась протягом розумного строку.

Явка учасників у судове засідання та правова позиція 

Представник позивачів у судовому засіданні 23.06.2026 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду Київської області від 03.12.2025 у справі № 911/2783/25 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.
Представник відповідача у судовому засіданні 23.06.2026 підтримав доводи апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу ПАТ «Центренерго» задовольнити в повному обсязі, а саме закрити провадження в частині стягнення основної суми заборгованість з виплати дивідендів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в іншій частині рішення Господарського суду Київської області від 03.12.2025 у справі № 911/2783/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні решти позовних вимог відмовити у повному обсязі Судові витрати покласти на позивачів в рівних частинах.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається із матеріалів справи, акціонерами Публічного акціонерного товариства «Центренерго» подано позов про стягнення заборгованості з виплати дивідендів (частини прибутку), додатково нарахованих за результатами роботи АТ «Центренерго» у 2018 році з урахуванням індексу інфляції та процентів річних:
- ОСОБА_1 заявлено про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Центренерго» заборгованості з виплати дивідендів (частини прибутку), додатково нарахованих за результатами роботи АТ «Центренерго» у 2018 році у сумі 10 809,25 грн, 6 541,33 грн інфляційних, 1 257,59 грн 3% річних;
- ОСОБА_2 заявлено про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Центренерго» заборгованості з виплати дивідендів (частини прибутку), додатково нарахованих за результатами роботи АТ «Центренерго» у 2018 році у сумі 12 092,31 грн, 19 410,09 грн інфляційних, 1 406,86 грн 3% річних;
- ОСОБА_3 заявлено про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Центренерго» заборгованості з виплати дивідендів (частини прибутку), додатково нарахованих за результатами роботи АТ «Центренерго» у 2018 році у сумі 22 672,41 грн, 13 720,43 грн інфляційних, 2 637,79 грн 3% річних;
- ОСОБА_4 заявлено про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Центренерго» заборгованості з виплати дивідендів (частини прибутку), додатково нарахованих за результатами роботи АТ «Центренерго» у 2018 році у сумі 52 532,97 грн, 31 790,85 грн інфляційних, 6 111,87 грн 3% річних;
- ОСОБА_5 заявлено про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Центренерго» заборгованості з виплати дивідендів (частини прибутку), додатково нарахованих за результатами роботи АТ «Центренерго» у 2018 році у сумі 95 121,42 грн, 57 563,68 грн інфляційних, 11 066,76 грн 3% річних.
В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що вони є акціонерами Публічного акціонерного товариства «Центренерго» звертаються до суду за захистом своїх порушених прав у зв`язку з безпідставною невиплатою відповідачем дивідендів/частини прибутку, нарахованих за результатами роботи АТ «Центроенерго» у 2018 році (додаткове нарахування).
Згідно із п.п. 1.1 - 1.4 Статуту АТ «Центроенерго» (у редакції, затвердженій рішенням позачергових загальних зборів акціонерів від 05.06.2023) Публічне акціонерне товариство «Центроенерго» є новим найменуванням Відкритого акціонерного товариства «Державна енергогенеруюча компанія «Центроенерго» відповідно до вимог Закону України «Про акціонерні товариство», що було перейменовано з Державної акціонерної енергогенеруючої компанії «Центроенерго», яка створена шляхом корпоратизації відповідно до наказу Міністерства енергетики та електрифікації України від 31.08.1995 №174 «Про створення Державної акціонерної енергогенеруючої компанії «Центроенерго» та Указу Президента України від 04.04.1995 №282/95 «Про структурну перебудову в електрогенеруючому комплексі України». Публічне акціонерне товариство є правонаступником майна, усіх прав та обов`язків Державного підприємства «Центроенерго». Тип товариства - публічне акціонерне товариство. Товариство є юридичною особою приватного права.
Статутний капітал відповідача становить 480 229 240,40 грн, поділений на 369 407 108 шт. простих іменних акцій, номінальною вартістю 1,30 грн.
Відповідно до виписок депозитарних установ про операції з цінними паперами позивачі є акціонерами відповідача, зокрема:
ОСОБА_1 (перший позивач) володіє простими іменними акціями Публічного акціонерного товариства «Центренерго» (Емітента, відповідача) у кількості 20 000 шт.;
ОСОБА_2 (другий позивач) володіє простими іменними акціями Публічного акціонерного товариства «Центренерго» (Емітента, відповідача) у кількості 22 374 шт.;
ОСОБА_3 (третій позивач) володіє простими іменними акціями Публічного акціонерного товариства «Центренерго» (Емітента, відповідача) у кількості 41 950 шт.;
ОСОБА_4 (четвертий позивач) володіє простими іменними акціями Публічного акціонерного товариства «Центренерго» (Емітента, відповідача) у кількості 97 200 шт.;
ОСОБА_5 (п`ятий позивач) володіє простими іменними акціями Публічного акціонерного товариства «Центренерго» (Емітента, відповідача) у кількості 17 6000 шт.
Відповідно до повідомлення про порядок виплати нарахованих дивідендів за простими акціями ПАТ «Центроенерго» від 03.06.2021: «30.04.2021 (дата підрахунку підсумків голосування - 07.05.2021) дистанційно проведено рiчні загальні збори ПАТ «Центренерго» (протокол №2), на яких прийнято наступні рішення:
- затвердити загальний розмір річних дивідендів за підсумками роботи Товариства за 2018 рік у розмірі - 449 214 148,63 грн. у зв`язку з приведенням у відповідність до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 24.04.2019 № 364 (із змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 № 1015);
- врахувати сплату Товариством дивідендів на державну частку у статутному капіталі Товариства до державного бюджету за результатами діяльності Товариства за 2018 рік та іншим акціонерам через депозитарну систему України в порядку, встановленому Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку, у загальному розмірі 249 563 415,91 грн;
- встановити, що виплата дивідендів здійснюється Товариством через депозитарну систему України в порядку, встановленому Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку.
Наглядовою радою ПАТ «Центренерго» прийнято рішення 29.04.2021 (протокол №16/2021), що у разі прийняття річними Загальними зборами, які відбудуться 30 квітня 2021 року рішення з питання порядку денного «Затвердження розміру річних дивідендів за підсумками роботи Товариства за 2018 рік, у зв`язку з приведенням у відповідність до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 24.04.2019 № 364 (із змінами внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 № 1015)»:
1) визначити, що датою складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності у 2018 році, є робочий день, що наступив після спливу десяти робочих днів з моменту прийняття рішення Наглядовою радою Товариства (протокол № 11/2019 від 20.05.2019);
2) нарахування та виплату дивідендів здійснити з 10.06.2021 до 30.10.2021 у порядку, визначеному статтею 30 Закону України «Про акціонерні товариства».
Дата складання переліку осіб, що мають право на отримання дивідендів: 04.06.2019.
Строк виплати дивідендів: з 10.06.2021 до 30.10.2021.
Розмір дивідендів, що підлягають виплаті: 199 650 732,72 грн.
Розмір дивідендів на 1 просту акцію за результатами роботи Товариства у 2018 році становить 0,54046261572 грн.».
Тобто фактична вартість 1 акції, виходячи з загального розміру річних дивідендів за підсумками роботи Товариства за 2016 рік складає 0,54046261572 грн. Гранична дата виконання відповідачем зобов`язання - 30.10.2021.
Однак, відповідачем у порушення рішення рiчних Загальних зборів ПАТ «Центренерго» (протокол №2) від 30.04.202 (дата підрахунку підсумків голосування - 07.05.2021) та рішення Наглядової ради ПАТ «Центренерго» від 29.04.2021 (протокол №16/2021), додатково нараховані дивіденди за результатами роботи Товариства в 2018 році позивачам не були виплачені у встановленому порядку, у зв`язку з чим за відповідачем утворилась прострочена заборгованість перед позивачами у наведених у позові сумах.
Також, у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошових зобов`язань з виплати позивачам дивідендів, у позові нараховано 3% річних та інфляційні на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:
1) договори та інші правочини;
2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;
3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;
4) інші юридичні факти.
Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.
У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.
Згідно зі ст. 5 (з 01.01.2023 ст. 6) Закону України «Про акціонерні товариства» акціонерні товариства за типом поділяються на публічні акціонерні товариства та приватні акціонерні товариства. Тип акціонерного товариства визначається у статуті акціонерного товариства.
Згідно зі ст. 25 (з 01.01.2023 ст. 27) Закону України «Про акціонерні товариства» кожною простою акцією акціонерного товариства її власнику - акціонеру надається однакова сукупність прав, включаючи права на отримання дивідендів.
Статтею 30 (з 01.01.2023 ст. 34) Закону України «Про акціонерні товариства» унормовано, що дивіденд - це частина чистого прибутку акціонерного товариства, що виплачується акціонеру з розрахунку на одну належну йому акцію певного типу та/ або класу. За акціями одного типу та класу нараховується однаковий розмір дивідендів. Виплата дивідендів власникам акцій одного типу та класу мас здійснюватися пропорційно до кількості належних їм цінних паперів. Умови виплати дивідендів, зокрема щодо строків, способу та суми дивідендів, мають бути однаковими для всіх власників акцій одного типу та класу. Публічне акціонерне товариство, щодо акцій якого здійснено публічну пропозицію та/або акції якого допущені до торгів на організованому ринку капіталів здійснює виплату дивідендів через депозитарну систему України.
Відповідно до ст. 27 Закону України «Про акціонерні товариства» кожен акціонер має право на отримання дивідендів.
Згідно із п. 2 ст. 34 Закону України «Про акціонерні товариства», рішення про виплату дивідендів та їх розмір за простими акціями приймається загальними зборами.
Відповідно до п. 8.1 Статуту АТ «Центроенерго» (у редакції, затвердженій рішенням позачергових загальних зборів акціонерів 05.06.2023), акціонерами товариства є фізичні та юридичні особи, а також держава в особі органу, уповноваженого управляти державним майном, або територіальна громада в особі органу, уповноваженого управляти комунальним майном, які є власниками акцій товариства.
За змістом п.п. 2 п. 8.2 Статуту акціонери товариства мають право брати участь у розподілі прибутку Відповідача та одержувати його частку (дивіденди) у разі оголошення їх виплати та їх виплати в порядку, строки і способом, передбаченим законодавством та цим статутом.
Згідно з п. 10.5 Статуту дивіденд - частина чистого прибутку відповідача, що виплачується акціонеру з розрахунку на одна належну йому акцію. Відповідач виплачує дивіденди виключно грошовими коштами. Дивіденди виплачуються на акції, звіт про результати розміщення яких зареєстровано у встановленому законодавством порядку.
Пунктом 10.8 Статуту визначено, що рішення про виплату дивідендів та їх розмір за акціями приймається загальними зборами.
Відповідно до п. 10.9 Статуту для кожної виплати дивідендів Наглядова рада встановлює дату складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів, порядок та строк їх виплати. Дата складення переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів за акціями, визначається рішенням Наглядової ради, але не раніше ніж через 10 (десять) робочих днів після прийняття такого рішення Наглядовою радою.
Як визначено в п. 10.10 Статуту, перелік осіб, які мають право на отримання дивідендів, складається в порядку, встановленому законодавством про депозитарну систему України.
Згідно з п. 10.12 Статуту товариство в порядку, встановленому Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку, здійснює виплату дивідендів через депозитарну систему України.
Стаття 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із п. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що невиконання відповідачем обов`язку з виплати позивачам додатково нарахованих дивідендів за 2018 рік свідчить про порушення їхніх прав на отримання ними частки прибутку від господарської діяльності АТ «Центроенерго».
При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції враховує наявність помилки у розрахунку, оскільки кількість акцій другого позивача ОСОБА_2 не відповідає фактичним обставинам та даним загальної дивідендної відомості ПАТ «Центренерго» за 2018 рік і становить 14 374 шт., а не 22 374 шт., як наведено у розрахунку позову, що також не заперечується позивачем.
Матеріалами справи підтверджується заборгованість відповідача з виплати дивідендів (частини прибутку), додатково нарахованих за результатами роботи АТ «Центренерго» у 2018 році перед:
- ОСОБА_1 у сумі 10 809,25 грн;
- ОСОБА_2 у сумі 7 768,61 грн (у зв`язку з коригування кількості акцій, якими володіє відповідний акціонер);
- ОСОБА_3 у сумі 22 672,41 грн;
- ОСОБА_4 у сумі 52 532,97 грн;
- ОСОБА_5 у сумі 95 121,42 грн.
Таким чином, позовні вимоги про стягнення невиплачених сум додатково нарахованих дивідендів за 2018 рік підлягають задоволенню у повному обсязі щодо першого, третього, четвертого та п`ятого позивачів, а щодо другого позивача позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошових зобов`язань з виплати позивачам дивідендів, у позові нараховано 3% річних та інфляційні на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України за період з 31.10.2021, тобто з наступного дня за днем, коли зобов`язання із сплати позивачам дивідендів мало бути виконане в повному обсязі, по день звернення з цим позовом до суду.
Перевіривши наданий позивачами розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що арифметично правильними та такими що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачів є суми у розмірах: на користь ОСОБА_1 6 541,33 грн інфляційних та 1 257,59 грн 3% річних, на користь ОСОБА_2 4 701,25 грн інфляційних та 903,83 грн 3% річних (частково у зв`язку з коригування кількості акцій, якими володіє відповідний акціонер, та відповідно, суми дивідендів), на користь ОСОБА_3 13 720,43 грн інфляційних та 2 637,79 грн 3% річних, на користь ОСОБА_4 31 790,85 грн інфляційних та 6 111,87 грн 3% річних, на користь ОСОБА_5 57 563,68 грн інфляційних та 11 066,76 грн 3% річних.
Таким чином, позовні вимоги про стягнення інфляційних та 3% річних підлягають задоволенню у повному обсязі щодо першого, третього, четвертого та п`ятого позивачів, а щодо другого позивача позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наявність помилки у розрахунку, оскільки кількість акцій другого позивача ОСОБА_2 не відповідає фактичним обставинам та даним загальної дивідендної відомості ПАТ «Центренерго» за 2018 рік і становить 14 374 шт., а не 22 374 шт., як наведено у розрахунку позову, що також не заперечується позивачем.
Згідно зі ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення інфляційних нарахувань та 3% річних, суд зазначає, що відповідні нарахування не є штрафними санкціями і мають компенсаційний характер, розмір їх нарахування відповідає негативним наслідкам, яких зазнали позивачі, і не має ознак покладення на відповідача надмірного фінансового тягара. За наведених обставин, суд не вбачає підстав для виняткового застосування до спірних правовідносин правових висновків, наведених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.
При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про те, що відповідне зменшення відсотків річних Велика Палата Верховного Суду допустила з урахуванням конкретних обставин справи № 902/417/18, а саме - встановлення такої процентної ставки на рівні 40% та 96%, і її явної невідповідності принципу справедливості, в той час як у справі № 911/2783/25 відсотки річних розраховані за встановленою у статті 625 ЦК України ставкою у розмірі 3% та не встановлено порушення принципів розумності, справедливості та пропорційності під час нарахування позивачем відповідачу 3% річних.
Відтак, правовідносини у справі № 902/417/18 та № 911/2783/25 не є подібними за встановленими фактичними обставинами.
Також колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про те, що інфляційні втрати, як і мінімальні 3% річних, не підлягають зменшенню судом, оскільки це законодавчо визначений мінімум, на який може розраховувати кредитор.
З огляду на викладене, суд не вбачає достатніх підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення інфляційних нарахувань та 3% річних.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про безпідставність тверджень відповідача про низку несприятливих обставин, які за його твердженням, перешкодили виплаті дивідендів, оскільки рішення про виплату дивідендів приймалось у квітні 2021 року, тому посилання на фінансовий план на 2021 рік є суперечливим. Посилання відповідача на зміни цінової політики на енергетичному ринку з вересня 2021 не доведено належними доказами і не може обґрунтовувати невиплату дивідендів, які мали виплачуватись у період ще з 10.06.2021 до 30.10.2021, при цьому, обставини, які мали місце після 30.10.2021 взагалі не впливають на своєчасність виплати дивідендів.
Посилання відповідача на необхідність дотримання порядку виплати дивідендів шляхом спрямування відповідних коштів через депозитарну систему України шляхом їх перерахування Центральному депозитарію на рахунок, відкритий у Національному банку України, для їх зарахування на рахунок депозитарної установи та подальшого переказу акціонерам, не спростовує позовних вимог, оскільки відповідний порядок стосується своєчасної виплати дивідендів. У разі порушення зобов`язання дотримання відповідного порядку не може перешкоджати реалізації позивачами права на судовий захист.
Також відповідачем у відзиві наведено зауваження щодо сум заявлених до стягнення дивідендів, стверджує, що виплаті позивачам підлягають суми дивідендів за вирахуванням сум податків, які підлягають утриманню при виплаті дивідендів.
Згідно правового висновку, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.12.2021 у справі № 9901/407/19 та Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.07.2018 у справі № 359/10023/16-ц, суми дивідендів, заявлені до стягнення у судовому порядку фізичними особами - акціонерами з акціонерного товариства на їх користь, обчислюються судом без віднімання сум податків і зборів, тобто не зменшуються судом на суми ПДФО та військового збору. Податки і збори із присудженої за рішенням суду до стягнення з емітента корпоративних прав (акціонерного товариства) суми дивідендів підлягають нарахуванню, утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету самим акціонерним товариством (емітентом корпоративних прав, який здійснює нарахування дивідендів), як податковим агентом фізичної особи-акціонера, при виконанні відповідного судового рішення, внаслідок чого виплачена фізичній особі - акціонеру на підставі судового рішення сума дивідендів зменшується на суму ПДФО і військового збору.
Отже, оскільки нарахування, утримання та сплата (перерахування) до бюджету ПДФО і військового збору з доходу у вигляді дивідендів, що виплачуються фізичним особам - акціонерам, є обов`язком самого акціонерного товариства, суд у разі задоволення позову фізичної особи - акціонера про стягнення дивідендів визначає необхідну до стягнення суму дивідендів без вирахування з неї ПДФО та військового збору із зазначенням в резолютивній частині рішення про необхідність утримання при виконанні судового рішення із стягуваної суми установлених законодавством України податків і зборів.
Нарахування інфляційних втрат та річних відсотків на повну суму боргу (з урахуванням податків і зборів) є правомірним, оскільки податки утримуються лише під час реального перерахування коштів. Зменшення судом бази розрахунку за ст. 625 ЦК України на суму податків призвело б до безпідставного зменшення відповідальності боржника за прострочення та звуження майнових прав кредитора.
З огляду на викладене, доводи скаржника у апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції під час винесення оскаржуваного рішення, не було взято до уваги те, що нарахування 3% річних та інфляційний втрат мало відбуватися з суми після вирахування ПДФО і військового збору, є безпідставними.

Щодо стягнення витрат на професійну (правничу) допомогу, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
У частинах першій, другій статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з ч. 3-5 ст. 126 зазначеного Кодексу, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
За змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.
Як уже зазначалося, загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачами подано до суду першої інстанції відповідні договори про надання правової допомоги: з ОСОБА_1 від 21.07.2025, з ОСОБА_2 від 26.05.2025, з ОСОБА_3 від 21.07.2025, з ОСОБА_4 від 21.07.2025, з ОСОБА_5 від 21.07.2025, відповідні ордери: № 1255828, № 1253347, № 1255826, № 1255829 та № 1255831, акти виконаних робіт.
Зазначені докази були надані позивачами разом із заявами від 23.11.2025 та від 27.11.2025, у зв`язку із чим, доводи скаржника про відсутність договорів про надання правничої між адвокатом Погрібною С.О. та ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , спростовуються матеріалами справи.
За взаємним погодженням позивачів витрат на оплату послуг адвоката підлягають стягненню з відповідача на користь першого, третього, четвертого та п`ятого позивачів у рівних частках по 3 800,00 грн, а на користь другого позивача витрати на правову допомогу підлягають стягненню частково у сумі 2 441,28 грн, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог щодо нього.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що розмір заявлених позивачами витрат на правову допомогу відповідають критеріям реальності та розумності розміру адвокатських витрат, складності справи та необхідному обсягу витраченого адвокатом часу (навіть є меншими від можливих під час розгляду справи відповідної складності), у зв`язку із чим, доводи скаржника, викладені у апеляційній скарзі, в цій частині є безпідставними.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду враховуючи підтвердження позивачем доказами, наявними у матеріалах справи, заявлений розмір судових витрат, виходячи з вищенаведених критеріїв та обставин справи, з урахуванням середнього розміру заробітної плати, задоволення позовних вимог, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що заява позивачів про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню, а стягненню з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню на користь першого, третього, четвертого та п`ятого позивачів по 3 800,00 грн та на користь другого позивача 2 441,28 грн витрат на правову допомогу.
Такий розмір відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру і ці витрати є співрозмірні з виконаною роботою у суді першої інстанції.
Доводи скаржника про те, що у акті від 14.11.2025 включено витрати за судове засідання від 26.11.2025, у зв`язку із чим така послуга не могла бути надана станом на момент підписання відповідного акту від 14.11.2025, оцінюються колегією суддів критично, оскільки факт проведення судового засідання 26.11.2025 є об`єктивною реальністю, зафіксованою у протоколі суду. Адвокат Погрібна С.О. дійсно взяла у ньому участь. Відтак, навіть якщо в акті від 14.11.2025 містилося плановане засідання, послуга за фактом була надана, права відповідача жодним чином не порушені.
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст.ст. 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду, з огляду на встановлені обставини справи, погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивачів: ОСОБА_1 10 809,25 грн заборгованості по дивідендам, 6 541,33 грн інфляційних та 1 257,59 грн 3% річних; ОСОБА_3 22 672,41 грн заборгованості по дивідендам, 13 720,43 грн інфляційних та 2 637,79 грн 3% річних; ОСОБА_4 52 532,97 грн заборгованості по дивідендам, 31 790,85 грн інфляційних та 6 111,87 грн 3% річних; ОСОБА_5 95 121,42 грн заборгованості по дивідендам, 57 563,68 грн інфляційних та 11 066,76 грн 3% річних, а позовні вимоги щодо другого позивача - ОСОБА_2, то позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у частині стягнення 7 768,61 грн заборгованості по дивідендам, 4 701,25 грн інфляційних, 903,83 грн 3% річних (у зв`язку з коригування кількості акцій, якими володіє відповідний акціонер, та відповідно, суми дивідендів і нарахувань річних та інфляційних), у зв`язку із чим, підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду Київської області від 03.12.2025 у справі № 911/2783/25, відсутні.
Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.
Щодо доводів скаржника про те, що заборгованість з виплати дивіденді всім позивачам було здійснено ПАТ «Центренерго» 18.12.2025, а тому в цій частині відсутній предмет спору, що у відповідності до п. 2 с. 1 статті 231 ГПК тягне за собою закриття провадження у цій частин, оцінюється колегією суддів критично, оскільки оскаржуване рішення датоване 03.12.2025, водночас, колегія суддів наголошує на тому, що у тому разі, коли суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення, то встановлені апеляційним судом обставини припинення існування предмету спору, які (обставини) виникли вже після ухвалення рішення судом першої інстанції, не можуть бути підставою для скасування судового рішення згідно зі статтею 278 ГПК України та закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України. 
У разі, коли боржник добровільно виконав рішення суду (повністю чи частково), яке підлягає виконанню на підставі виконавчого документа (наказу), то боржник відповідно до частини другої статті 328 ГПК України наділений правом звернутися до суду із відповідною заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково (якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою).
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 30.08.2024 у справі № 916/3006/23.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, враховуючи викладене вище, дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду Київської області від 03.12.2025 у справі № 911/2783/25, наведене місцевим судом мотивування є достатнім для обґрунтування своїх рішень за аргументами та доказами, які наявні у матеріалах справи. При цьому, рівень деталізації судом своїх доводів в будь-якому разі не призвів до неправильного вирішення справи, тому підстави для скасування рішення Господарського суду Київської області від 03.12.2025 у справі № 911/2783/25, відсутні.
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає інші посилання скаржника, викладені ним у апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.
Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.
Таким чином, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на рішення Господарського суду Київської області від 03.12.2025 у справі № 911/2783/25 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду Київської області від 03.12.2025 у справі № 911/2783/25 слід залишити без змін.
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на рішення Господарського суду Київської області від 03.12.2025 у справі № 911/2783/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 03.12.2025 у справі № 911/2783/25 залишити без змін.
3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.
4. Справу № 911/2783/25 повернути до Господарського суду Київської області.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.
Постанова підписана 27.07.2026 у зв`язку із перебуванням суддів у відпустках.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк 

Судді Б.О. Ткаченко

А.Г. Майданевич