Справа № 297/2174/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2026 року м. Берегове 

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: 
головуючого ІЛЬТЬО І. І., 
при секретарі судового засідання Гарані О.А., 
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Берегове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Великоберезької сільської ради Берегівського району Закарпатської області про визнання права власності, 

В С Т А Н О В И В:

До Берегівського районного суду Закарпатської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканки АДРЕСА_1 , до Виконавчого комітету Великоберезької сільської ради Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно. в цілому на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позов обґрунтовано тим, що спірний житловий будинок був збудований у 1959 році та належав бабі позивачки - ОСОБА_3 , однак право власності на нього за життя не було зареєстроване. Разом із нею в будинку проживали її чоловік ОСОБА_4 та їхня дочка ОСОБА_2 . ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_4 , а ОСОБА_2 — ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивачка зазначає, що після смерті матері відкрилася спадщина, до складу якої входить спірний будинок. Вона проживала та надалі проживає у цьому будинку, утримує його, сплачує комунальні платежі та доглядає прибудинкову територію. Батько позивачки ОСОБА_5 та брат ОСОБА_6 , за твердженням позивачки, відмовилися від прийняття спадщини на її користь. Оформити спадкові права у нотаріальному порядку позивачка не може у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на будинок.
Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 18 серпня 2026 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Великоберезької сільської ради Берегівського району Закарпатської області про визнання права власності та призначено до підготовчого судового засідання. 
Позивачка ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не з`явилась. При цьому, згідно матеріалів справи остання просила провести розгляд без її участі.
Представник Великоберезької сільської ради Берегівського району Закарпатської області в підготовче судове засідання не з`явився. При цьому, подав заяву про розгляд справи без його участі за наявними у справі матеріалами. 
У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання фіксування технічними засобами не здійснювалося на підставі приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Перевіривши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України).
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Положеннями ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 від 10 вересня 2005 року вбачається, що ОСОБА_7 після державної реєстрації шлюбу з ОСОБА_8 обрала прізвище « ОСОБА_9 ». 
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Квасово, Берегівського району, Закарпатської області.
Згідно Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Бене Берегівського району Закарпатської області. 
Крім того, відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Квасово Берегівського району Закарпатської області.
Відомості виконавчого комітету Великоберезької сільської ради від 15 липня 2026 року про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб підтверджують, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані сім осіб, зокрема позивачка з 17 жовтня 2016 року, її батько ОСОБА_5 , брат ОСОБА_6 та члени сім`ї позивачки. 
Довідкою старости Квасівського старостинського округу № 43 від 15 липня 2026 року підтверджено, що за адресою: АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_6 , на день смерті ОСОБА_4 разом із ним були зареєстровані його дружина ОСОБА_3 , дочка ОСОБА_2 , зять ОСОБА_5 , онуки ОСОБА_1 і ОСОБА_6 та чоловік онуки ОСОБА_8 .
Відповідно до Довідки старости Квасівського старостинського округу № 44 від 15 липня 2026 року встановлено, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 , обліковувався за ОСОБА_3 за номером об`єкта погосподарського обліку 00-0264-1; на день її смерті разом із нею були зареєстровані дочка ОСОБА_2 та інші члени сім`ї, зокрема позивачка.
Разом з тим, як вбачається із довідки старости Квасівського старостинського округу № 45 від 15 липня 2026 року, будинок за адресою: АДРЕСА_1 , обліковувався за ОСОБА_2 за номером об`єкта погосподарського обліку 00-0265-1; на день її смерті разом із нею були зареєстровані чоловік, дочка — ОСОБА_1 , син та інші члени сім`ї.
Записи погосподарського обліку та видані на їх підставі довідки не замінюють державну реєстрацію речового права, однак є письмовими доказами обліку домоволодіння за конкретною особою, проживання та користування будинком. У поєднанні з документами про родинні відносини, смерть спадкодавців і прийняття спадщини вони можуть підтверджувати належність домоволодіння спадкодавцеві, якщо відсутні докази набуття його іншою особою.
Крім того, як вбачається із заяви ОСОБА_6 від 05 серпня 2026 року, підпис якого засвідчено заступником нотаріуса в м. Будапешт та переклад якої українською мовою засвідчено державним нотаріусом Берегівської державної нотаріальної контори 14 серпня 2026 року за реєстровим № 1150, містить повідомлення, що він не бажає спадкувати після смерті матері ОСОБА_2 , спадщину не приймає, не заперечує проти оформлення всього належного матері майна на користь сестри ОСОБА_1 та до суду з питань оформлення спадкових прав звертатися не буде.
Нотаріально посвідчена заява ОСОБА_5 від 03 серпня 2026 року, зареєстрована в реєстрі за № 867, містить повідомлення, що він не бажає спадкувати після смерті дружини ОСОБА_2 , спадщину не приймає, не заперечує проти оформлення всього належного їй майна на користь дочки ОСОБА_1 та до суду звертатися не буде.
Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; одним зі способів захисту є визнання права.
Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття не встановлена судом.
За змістом статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб; спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до статей 1222, 1223 ЦК України спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261–1265 цього Кодексу, з дотриманням установленої законом черговості. Право позивачки на спадкування за законом підтверджується доказами родинних відносин та відсутністю спадкоємців попередніх черг, які прийняли спадщину.
Частинами першою, третьою та п`ятою статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від неї; незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття.
Надана органом місцевого самоврядування довідка безпосередньо підтверджує спільне постійне проживання позивачки зі спадкодавицею на день смерті останньої. Відомостей про подання позивачкою заяви про відмову від спадщини немає. Тому позивачка в силу прямої вказівки частини третьої статті 1268 ЦК України є такою, що прийняла спадщину, і не потребувала подання окремої заяви про її прийняття.
Частина третя статті 1296 ЦК України передбачає, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Водночас спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею відповідного свідоцтва (стаття 1297 ЦК України).
Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що за наявності умов для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають, однак у разі відмови нотаріуса в оформленні права особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Суд виходить із того, що предметом доказування у цій справі є: належність спірного будинку спадкодавцеві; відкриття спадщини; належність позивачки до кола спадкоємців; прийняття нею спадщини; склад спадкового майна та розмір її спадкової частки; наявність перешкод для нотаріального оформлення права.
Сукупність досліджених доказів підтверджує родинний і спадковий зв`язок позивачки з ОСОБА_2 , проживання позивачки зі спадкодавицею за однією адресою на час відкриття спадщини та облік спірного домоволодіння за ОСОБА_2 . 
За статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, що засвідчує право власності. З урахуванням спадкового правонаступництва та неможливості одержати свідоцтво про право на спадщину ця норма у взаємозв`язку зі статтями 1216, 1268, 1296 ЦК України забезпечує належний спосіб захисту права позивачки.
Суд також ураховує, що саме по собі визнання позову, неподання відзиву або відсутність заперечень не звільняють суд від обов`язку перевірити законність і обґрунтованість вимог. У даній справі висновок про задоволення позову ґрунтується на всебічно досліджених письмових доказах.
Відповідно до статей 12, 13, 76–81, 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які посилається; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу та їх достатність у сукупності за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, об`єктивному і безпосередньому дослідженні доказів. Позивачка виконала покладений на неї обов`язок доказування. Доказів, які б спростовували її право або свідчили про належність спірного майна іншій особі, суду не надано.
Оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними та допустимими доказами, відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи.
Ч.1 ст. 206 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). 
Частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.
У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). 
Відповідно Закону, за відсутності будь-якого застереження, факт визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст. 82 ЦПК України, є обов`язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню.
В підготовчому судовому засіданні встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.
З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що заявлений позов є обґрунтованим, підтвердженим належними та допустимими доказами, відповідає обраному способу захисту та підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись статтями 15, 16, 392, 1216, 1217, 1218, 1220, 1225, 1268, 1296 ЦК України, статтями 4, 12, 13, 76–81, 89, 141, 263–265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Великоберезької сільської ради Берегівського району Закарпатської області про визнання права власності - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності в цілому будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 , загальною площею приміщень 52, 4 кв.м., з яких 44,7 кв.м. житлова та 7,7 кв.м. допоміжна. 
Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Берегівський районний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку апеляційного оскарження у випадку, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Суддя | | Іван ІЛЬТЬО