Справа № 215/7525/25 
2/215/685/26 

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2026 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
у складі : головуючого, судді - Коноваленка М.І. 
секретар судового засідання - Коломійчук К.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі, в спрощеному позовному провадженні, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Пахомова Дарина Миколаївна, до ОСОБА_2 , законний представник відповідача ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , виконавчий комітет Тернівської районної у місті ради,- 
ВСТАНОВИВ:
08.09.2025 р. представник позивача - адвокат Пахомова Д.М. звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 , законний представник ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки відповідач не мешкає за вказаною адресою вже понад один рік, особистих її речей в квартирі немає, за комунальні послуги не сплачує, її законний представник - мати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , також ніколи не здійснювала оплати комунальних послуг. Більш того, рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу по справі №215/5782/17 від 12.04.2018 року, відносно законного представника Відповідача - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було винесено рішення щодо втрати права користування житловим будинком та у рішенні встановлено факт того, що вона не проживає в зазначеному будинку з грудня 2014 року. Рішення не оскаржувалось та ОСОБА_6 було знято з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена, представник подала в суд заяву про розгляд справи за її відсутності та не заперечує проти заочного розгляду (а.с.129,136).
Третя особа, виконком Тернівської районної у місті ради, подали суду клопотання про розгляд справи без їх участі, просять прийняти законне та обгрунтоване рішення згідно чинного законодавства (а.с.48).
Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності позивача та третьої особи, відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останні скористалися своїми процесуальними правами.
Треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду (а.с.43,58,69,71,85,91,93,94,104,112,131,135).
Відповідач та її законний представник у судовому засіданні не були присутніми, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відзиву не надали.
Ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.10.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.09.2026 постановлено проводити заочний розгляд справи.
Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/відновлення провадження не застосовувались.
Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.12.2012 року та витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.05.2013 року, позивачу належить житловий будинок з господарчими будівлями (співвлвсник), об`єкт житлової нерухомості АДРЕСА_1 (а.с.5-12,140-142). Актом про не проживання встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з грудня 2014 року (а.с. 13), хоча остання зареєстрована за вказаною адресою з 02.06.2010 (за відомостями з Реєстру Криворізької міської територіальної громади №6142 від 19.09.2025) /а.с.21/. Її мати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу по справі №215/5782/17 від 12.04.2018 року, визнана такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15), тобто зареєстрована за іншою адресою проживання.
Дитина не може бути зареєстрована в квартирі чи будинку, де не зареєстрований ні один з його батьків (усиновлювачі) або у відповідних випадках, де не проживає опікун або не знаходиться навчальний заклад чи заклад охорони здоров`я, в якому вона проживає. Також вона не може бути зареєстрована, як власне і всі інші, в нежилому приміщенні.
Задекларованим або зареєстрованим МІСЦЕМ ПРОЖИВАННЯ (перебування) ДИТИНИ віком до 10 років є задеклароване або зареєстроване МІСЦЕ ПРОЖИВАННЯ (перебування) ЇЇ БАТЬКІВ або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників.
Задекларованим або зареєстрованим МІСЦЕМ ПРОЖИВАННЯ (перебування) ДИТИНИ віком від 10 до 14 років є задеклароване або зареєстроване МІСЦЕ ПРОЖИВАННЯ (перебування) ЇЇ БАТЬКІВ або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників, якщо інше місце проживання не встановлено ЗА ЗГОДОЮ МІЖ ДИТИНОЮ ТА БАТЬКАМИ (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує стосовно дитини функції опікуна.
Особи, які досягли 14-річного віку, САМОСТІЙНО ПОДАЮТЬ ЗАЯВУ про реєстрацію місця проживання (перебування).
Відповідно до пункту 32 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженому постановою КМУ від 07.02.2022 р. № 265 «у разі подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особою, ЯКА НЕ ДОСЯГЛА 18-річного віку, реєстрація місця проживання (перебування) здійснюється за згодою батьків або інших законних представників такої особи.
ЗГОДА НЕ НАДАЄТЬСЯ у разі коли особа є здобувачем освіти та здійснює реєстрацію свого місця проживання (перебування) в гуртожитку, що належить до сфери управління закладу освіти».
Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до частини 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно пункту другого частини 34 Постанови, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.
Так, відповідач є членом сім`ї позивача (онукою) та третьої особи ОСОБА_4 (донькою), як співвласників житла, право власності підтверджується як рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.12.2012 року так і витягом з реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.05.2013 року (а.с.6,7,140-142). Однак сімейні відносини не впливають на сервітутне право особи, яка його набула, і не припиняє його.
Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно пункту 39 Постанови, члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Оскільки позивач та третя особа ОСОБА_4 є співвлвсниками, а відповідач є членом сім`ї співвласників спірного домоволодіння, а саме онукою та донькою, і позивач просить визнати такою, що втратили право користування неповнолітню, суд вважає необхідним роз`яснити наступне.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , третя особа по справі, є батьком неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та на її утримання з нього стягуються аліменти на користь матері (а.с.143).
У статті 47 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Пунктом 34 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 5 від 07.02.2014 року «Про захист права власності та інших речових прав» визначено, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Згідно зі ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім`ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.
При цьому, ч. 2 ст. 405 ЦК України, передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім`ї, суд повинен врахувати, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні.
Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є донькою та онукою співвласників вказаного домоволодіння, внаслідок чого отримала право на користування жилим приміщенням, співвласниками якого є її батько та баба, остання зареєстрована за вказаною адресою.
Згідно з частиною 1 ст. 29 ЦК України , місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Частиною 4 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи , яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Фізична особа може мати кілька місць проживання ( ч. 6 ст. 29 ЦК України).
При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦК України правом вільно обирати собі місце проживання, наділена фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років.
Стаття 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» встановлює неприпустимість зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень, право користування або володіння якими мають діти.
Аналізуючи вказані вище норми законодавства у сукупності з встановленими обставинами у даній справі, суд вважає, що відсутні правові підстави вважати, що неповнолітня ОСОБА_2 , при домовленості батьків щодо її місця проживання, втратили право на користування жилим приміщенням, належним на праві власності її батькові, оскільки право користування дитиною житлом, належним батькам, охороняється законом. 
Отже, виходячи з вище викладеного, факт її не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення права користування цим житлом, тому суд прийшов до висновку, що у задовленні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.
Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки в задоволенні заявлених позивачем вимог відмовлено, судові витрати відшкодуванню не підлягають.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 317,319,391,405 ЦК України, ст..ст. 10, 12,13, 141, 263, 265, 280-284, 288 ЦПК України,суд ,-

УХВАЛИВ:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Пахомова Дарина Миколаївна, до ОСОБА_2 , законний представник відповідача ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , виконавчий комітет Тернівської районної у місті ради - відмовити.
Копію рішення направити сторонам.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Роз`яснити сторонам у справі, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто суб`єктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі. Повторне заочне рішення сторони можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. 
Заочне рішення складено суддею 09.09.2026.

СУДДЯ: