Справа № 683/792/26
2/683/910/2026 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року м. Старокостянтинів 

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області в особі головуючого - судді Лугового О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу №683/792/26, 2/683/910/2026 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

13 березня 2026 року ТОВ «Новий Колектор» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостіза кредитним договором №13.12.2019-100002636 від 13.12.2019 року в розмірі 10 680 грн., з яких: 6 000 грн. – заборгованість за сумою кредиту, 1 680 грн. – заборгованість по відсотках, 3 000 грн. – штраф, а також витрати пов`язані з розглядом справи.
В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 13.12.2019 року між ТОВ «Споживчий центр» та  ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 13.12.2019-100002636, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 6 000 грн. строком на 14 днів за процентною ставкою 28%, що становить 1 680 грн.. 
06.08.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Новий Колектор» було укладено договір факторингу № СЦ-060824-13, відповідно до умов якого ТОВ «Споживчий центр» передає (відступає), а ТОВ «Новий Колектор» набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами. 
Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № СЦ-060824-13 від 06.08.2024 року ТОВ «Новий Колектор» набуло права грошової вимоги до  ОСОБА_1 в сумі 10 680 грн., з яких: 6 000 грн. – заборгованість за сумою кредиту, 1 680 грн. – заборгованість по відсотках, 3 000 грн. - штраф.
На підставі викладеного, представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №13.12.2019-100002636 від 13.12.2019 року в розмірі 10 680 грн., а також витрати пов`язані з розглядом справи.
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 26 березня 2026 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Встановлено відповідачам 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України.
Відповідач своїм правом на подачу відзиву у встановлені судом строки, згідно ухвали Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 26 березня 2026 року не скористався.
Відповідач повідомлявся про розгляд даної справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін шляхом надсилання копії ухвали суду про відкриття провадження за зареєстрованим місцем проживання, однак поштове відправлення повернулись до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Відповідно до частини п`ятої, пункту 2 частини сьомої, пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки, зокрема, про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (пункт 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України).
Ураховуючи наведене та те, що ухвала суду та копія позовної заяви з додатками разом із судовою повісткою про день, час та місце розгляду справи судом, надсилалась за зареєстрованим місцем проживання відповідача, були повернені до суду з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України свідчить про вручення повісток в день проставлення у поштових повідомленнях таких відміток.
Отже, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомлення відмітки про відсутність особи за адресою місця знаходження, що узгоджується з висновками в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №752/11896/17 (провадження № 14-507цс18), від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18 (провадження №12-233гс18) та від 29 липня 2022 року у справі № 148/2412/19.
Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається насамперед на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється залежно від обставин справи та з огляду на її складність, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України», заява № 36655/02).
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем склались відносини зобов`язального характеру, що підтверджується укладеним договором кредиту та договором факторингу.
13 грудня 2019 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №13.12.2019-100002636, згідно умов якого, кредитодавець надає позичальникові грошові кошти в кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом.
Згідно договору, позичальникові було надано кредит у сумі 6 000 грн., строк кредиту - 14 днів. Термін платежу 26.12.2019 року. Нараховані проценти 1 680 грн., що становить 28% в процентному значені (фіксована незміна процентна ставка).
Підписуючи заяву на отримання кредиту позичальник підтвердив, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та в частині другій статті 12, частині другій статті 13 Закону України «Про захист прав споживачів» йому надана, він ознайомився з нею за посиланням. Позичальник надав Кредитору свою згоду та право передавати, збирати, зберігати, використовувати, отримувати, поширювати, обробляти будь-яку інформацію про нього до/від/через ТОВ "Українське бюро кредитних історій", що знаходиться за адресою: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1-д. Для прийняття Позичальником усвідомленого рішення та задля зручності надання інформації Кредитор до укладення договору надав Позичальнику всю необхідну інформацію у обсязі та формі, встановлених ЗУ "Про споживче кредитування".
ОСОБА_1 підтвердив, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), невід`ємною частиної якої є заявка до кредитного договору № 13.12.2019-100002636 від 13.12.2019, з якими попередньо уважно ознайомився. Акцептовані ним умови кредитного договору містяться у вказаних заявці та оферті.
Сторони погодили в п.8 договору, що цей кредитний договір та правила надання грошових коштів у кредит разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови надання кредиту. Укладаючи цей кредитний договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє всі умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись цього кредитного договору та правил надання грошових коштів у кредит (які є невід`ємними частинами договору та разом складають договір), текст яких наразі розміщено на веб-сайті Кредитодавця та відповідно, укладає Договір.
Заявку до кредитного договору №13.12.2019-100002636 від 13.12.2019 року, підписана ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором – 4L497.
Кредитні кошти в сумі 6 000 грн. відправлені ОСОБА_1 13.12.2019 року за допомогою платіжної системи «Fondy», що підтверджується відповідною довідкою наявною в матеріалах справи, а також листом з АТ КБ «Приват Банк».
06.08.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Новий Колектор» було укладено договір факторингу № СЦ-060824-13, відповідно до умов якого ТОВ «Споживчий центр» передає (відступає), а ТОВ «Новий Колектор» набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами. 
Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № СЦ-060824-13 від 06.08.2024 року ТОВ «Новий Колектор» набуло права грошової вимоги до  ОСОБА_1 в сумі 10 680 грн., з яких: 6 000 грн. – заборгованість за сумою кредиту, 1 680 грн. – заборгованість по відсотках, 3 000 грн. - штраф.
Згідно з наданою позивачем довідкою, розмір простроченої заборгованості становить 10 680 грн., з яких: 6 000 грн. – заборгованість за сумою кредиту, 1 680 грн. – заборгованість по відсотках, 3 000 грн. - штраф.
Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до частини 1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За статтею 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частиною першою та другою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. 
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (стаття 634 ЦК).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
За статтею 12 цього Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно абзацу другого частини другої статті 639 ЦК України, договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц викладено правовий висновок про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22) в п. 95-108, щодо нарахування процентів на підставі статті 625 ЦК України, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні.
Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28)).
Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України).
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Частиною першою ст.1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надані позивачем письмові докази свідчать, що 13.12.2019 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 в електронній формі було укладено договір №13.12.2019-100002636 від 13.12.2019 року, за умовами якого відповідачу надано 6 000 грн. кредиту, який перераховано на платіжну картку вказану відповідачем, зі сплатою відсотків в розмірі 1 680 грн., строк кредитування 14 днів.
Згодом права вимоги за даним кредитним договором перейшло від ТОВ «Споживчий центр» до ТОВ «Новий Колектор».
Відповідач підписав вищезазначений електронний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором – 4L497, цим самим погодився з умовами кредитного договору, відповідно до ч.ч.6, 8 ст.11, ст.12 Закону України «Про електронну комерцію».
За змістом ч.13 ст.11 цього Закону докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 ЦПК України.
Отже, наведене свідчить, що відповідач ознайомився і погодився з умовами договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч.13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію».
Доказів, які б спростували цю заборгованість за кредитним договором, відповідачем не надано.
Ураховуючи викладене, оскільки відповідач не сплатив заборгованість за кредитним договором, необхідно задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 7 680 грн. з яких: 6 000 грн. – заборгованість за сумою кредиту, 1 680 грн. – заборгованість по відсотках.
Разом з тим, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат за відправку відповідачу документів в розмірі 190 грн. 98 коп., оскільки у разі подання позовної заяви через підсистему «Електронний суд» на позивача покладається обов`язок надсилання копії позовної заяви відповідачу,а також дані витрати у відповідності до ст. 133 ЦПК України, до судових витрат не відносяться.
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача пені, (штрафу) за невиконання зобов`язань за договором, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Отже, оскільки нарахування позивачем пені, (штрафу) в сумі 3 000 грн. здійснювалось під час дії воєнного стану, таке нарахування не відповідає вимогам закону.
При виборі й застосуванні норми права до зазначених правовідносин суд враховує висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі №161/11703/22.
Щодо судових витрат пов`язаних зі сплатою судового збору.
Судовий збір слід розподілити за правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а саме пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду з позовом ТОВ «Новий Колектор» сплатило судовий збір в розмірі 2 662 грн. 40 коп., що підтверджується копією платіжної інструкції №3720477194 від 12.03.2026 року, які просило стягнути із відповідача.
Позов заявлено з ціною 10 680 грн., а підлягає стягненню в сумі 7 680 грн., що складає 71,91 % (7 680 грн. х 100 : 10 680 грн.).
Тому, з ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути 1 914 грн. 53 коп. судового збору (2 662 грн. 40 коп. х 71,91 %). 
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд,- 

ухвалив:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» заборгованість за кредитним договором №13.12.2019-100002636 від 13.12.2019 року в розмірі 7 680 грн., з яких: 6 000 грн. – заборгованість за сумою кредиту, 1 680 грн. – заборгованість по відсотках.
В решті позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» 1 914 грн. 53 коп. судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор», місцезнаходження: 01133, вул.Алмазова Генерала, 13, оф.601, м.Київ, код ЄДРПОУ 43170298.
Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя: