ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3096/26 Справа № 201/8872/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Покопцева Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 32 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Городничої В.С., Макарова М.О.,
при секретарі - Карпенко М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 03 листопада 2025 року у складі судді Покопцевої Д.О. 
у справі за позовом Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором постачання теплової енергії, - 
В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2023 року КП «Теплоенерго» ДМР звернулося до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 05 листопада 2015 року між КП «Теплоенерго» ДМР та ОСОБА_1 було укладено договір № 1148 про постачання теплової енергії.
Зазначає, що підприємство належним чином виконує послуги з надання теплопостачання, однак від споживача належної та своєчасної оплати за надані послуги в повному обсязі не надходило, внаслідок чого, у споживача виникла заборгованість за період з листопада 2020 року по березень 2023 року у розмірі 589910, 97 грн., з яких: основний борг – 120762,19 грн.; 3 % річних – 4068,83 грн.; інфляційні втрати - 24298,95 грн.; пеня – 440781, 99 грн., яку позивач просив стягнути на свою користь та вирішити питання розподілу судових витрат.
Рішенням Соборного районного суду міста Дніпра від 03 листопада 2025 року позов КП «Теплоенерго» ДМР задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП«Теплоенерго» ДМР заборгованість по оплаті послуг теплопостачання у розмірі 120762,19 грн., інфляційне збільшення у розмірі 20041,93 грн., 3 % річних у розмірі 2915,67 грн., пеню у розмірі 120762,19 грн., судові витрати у розмірі 3967,23 грн., а всього 268449,21 грн. 
В задоволенні іншої частини позову - відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для часткового задоволення позову, оскільки відповідач належним чином не виконує свій обов`язок по сплаті вартості послуг з теплопостачання, наявність заборгованості у розмірі 12762,19 грн. за послуги з теплопостачання останньою не спростована, що свідчить про порушення прав підприємства, а тому наявні підстави для стягнення заборгованості у вказаному розмірі за вказаний період з урахуванням інфляційних втрат, 3 % річних та пені. Відмовляючи у задоволенні іншої частини позову, суд першої інстанції виходив із того, що вона не відповідає вимогам діючого законодавства, а тому є безпідставною.
Не погодившись з рішенням суду в частині стягнення заборгованості за пенею, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення суду в оскарженій частині скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що розмір пені значно перевищує розмірі збитків, а тому може бути зменшений за рішенням суду, оскільки має істотне значення. Вказує, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин строк позовної давності та дійшов до помилкового висновку про стягнення пені.
З огляду на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині стягнення заборгованості за пенею, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.
У відзиві на апеляційну скаргу КП «Теплоенерго» ДМР просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду в оскаржуваній частині, з наступних підстав.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення повністю не відповідає.
Судом встановлено, що 05 листопада 2015 року між КП «Теплоенерго» ДМР та ОСОБА_1 був укладений договір № 1148 про постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до умов п. 4.2.4 договору, споживач теплової енергії зобов`язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені умовами цього договору. В разі прострочення споживачем виконання грошового зобов`язання за цим договором, споживач на вимогу теплопостачання підприємства зобов`язаний виплатити йому суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції, трьох відсотків річних, а також пеню за весь час прострочення у розмірі 1 % від несплаченої суми за кожен день прострочення платежу за весь період неналежного виконання зобов`язання споживачем (п. 9.4.5. договору).
Згідно із п. 11.1. договору цей договір набирає чинності з моменту підписання та діє до 30 квітня 2018 року, в частині проведення розрахунків за теплову енергію до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. У разі відсутності письмової заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов цього договору за один місяць до закінчення терміну дії договору, договір вважається продовженим на той самий строк (кількість місяців/днів, визначених у п. 11.1. договору) у на тих самих умовах. Кількість пролонгацій по цьому договору необмежена (п. 11.2. договору).
18 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до КП «Теплоенерго» ДМР із заявою про направлення їй рахунків за послуги постачання теплоенергії на електронну адресу – ІНФОРМАЦІЯ_1 
КП «Теплоенерго» направляло на електронну пошту позивача, яку остання зазначила у заяві від 18 грудня 2015 року, рахунки про сплату за отримання послуг з теплопостачання, а також нагадування щодо оплати за спожиту послугу з постачання теплової енергії.
17 жовтня 2022 року на електронну пошту ОСОБА_1 була направлена претензія (досудова вимога) про сплату заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_1 , яка станом на 14 жовтня 2022 року становить 77887,21 грн. 
З наданого КП «Теплоенерго» ДМР розрахунку вбачається, що станом на 31 березня 2023 року ОСОБА_1 має заборгованість за надані послуги з теплопостачання у розмірі 589910,97 грн., яка складається із: заборгованості за основним боргом у розмірі 120762,19 грн.; 3 % річних у розмірі 4068,83 грн.; інфляційних втрат у розмірі 24297, 95 грн. та пені у розмірі 440781,99 грн. 
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач належним чином не виконує свій обов`язок по сплаті вартості послуг з теплопостачання, наявність заборгованості у розмірі 120762,19 грн. за надані послуги останньою не спростована, що свідчить про порушення прав підприємства та наявність підстав для стягнення заборгованості у вказаному розмірі з урахуванням інфляційних втрат, 3 % річних та пені у розмірі ідентичній сумі заборгованості за спожиту енергію. 
Однак погодитися з такими висновками суду повністю неможливо, оскільки суд дійшов таких висновків за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду в оскаржуваній частині.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.
За змістом положень статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги щомісяця у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Згідно положень статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
У статті 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина 2 статті 551 ЦК України).
Тлумачення положень частини 3 статті 551 ЦК України свідчить, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду за наявності однієї з умов: (а) якщо він значно перевищує розмір збитків; (б) за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Загальновідомий є той факт, що з 12 березня 2020 року на всій території України було запроваджено карантин, на період дії якого та протягом 30 днів з дня його відміни Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 530-ІХ від 17 березня 2020 року, було заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Карантин на всій території України тривав з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року (постанова Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями)).
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції не звернув уваги на безпідставність включення до періоду нарахування пені період з 01 листопада 2020 року по 31 березня 2023 року.
Суд першої інстанції не врахував дані обставини і вищезазначені вимоги закону та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині, не застосувавши до спірних правовідносин положення пункту 4 частини 3 статті 2 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про наявність достатніх підстав для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, оскільки встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального права, що відповідно до положень статті 376 ЦПК України є підставою для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду в оскаржуваній частині з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у позові.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Соборного районного суду міста Дніпра від 03 листопада 2025 року в оскаржуваній частині - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по нарахованій пені в розмірі 120762,19 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 30 червня 2026 року
Повний текст судового рішення складено 09 липня 2026 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова
Судді: В.С. Городнича
М.О. Макаров