Справа № 560/17591/25
РІШЕННЯ
іменем України

27 липня 2026 року | м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Печеного Є.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом, у якому просить: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі – відповідач 1) від 05.05.2025 № 2000-0304-9/67925, яким йому відмовлено у призначенні пенсії за віком; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу для обчислення пенсії за віком періоди, відображені у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 29.06.1977, а саме: навчання з 01.09.1976 до 30.06.1977 у ТУ № 2; роботу з 30.06.1977 до 20.10.1977 на Київському виробничому об`єднанні імені Артема «Київський машинобудівний завод»; з 23.01.1978 до 13.06.1978 на Красилівському заводі металовиробів; з 17.07.1978 до 26.10.1978 на Красилівському машинобудівному заводі; з 10.02.1981 до 01.04.1981 на Красилівському районному вузлі зв`язку; з 01.04.1981 до 20.07.1981 у рисоводчому радгоспі «Алтинкуль»; з 18.07.1981 до 12.04.1982 у ПМК-20 управління «Каракалпакирсовхозстрой»; з 30.04.1982 до 18.06.1992 у ПМК-16 тресту «Каракалпакводстрой»; з 14.03.2011 до 28.09.2018 у ТОВ «ІТК ЮГ»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву від 28.04.2025 про призначення пенсії за віком.
У позовній заяві зазначено дату оскаржуваного рішення 05.05.2024. 
Водночас, із матеріалів справи встановлено, що за результатами розгляду заяви позивача від 28.04.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішення саме 05.05.2025 за № 2000-0304-9/67925 у пенсійній справі № 220950004656. 
Тому суд розцінює зазначення у позовній заяві дати «05.05.2024» як очевидну описку, яка не впливає на визначення предмета спору.
Ухвалою суду від 17.10.2025 відкрито провадження в адміністративній справі; ухвалено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження.
Згідно із позовною заявою, позивач позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити повністю з таких підстав. 
Зазначає, що 28.04.2025 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії за віком.
Вказує, що за результатами розгляду цієї заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Стверджує, що на дату звернення йому виповнилося 66 років, а необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком становив 15 років. 
На думку позивача, за трудовою книжкою його страховий стаж становить понад 24 роки, однак відповідач 1 зарахував лише 2 роки 10 місяців 27 днів.
Позивач вважає, що трудова книжка є основним документом, який підтверджує стаж роботи. Нечіткість відтиску печатки на титульній сторінці трудової книжки, на його переконання, не спростовує ні належності трудової книжки саме йому, ні достовірності записів про трудову діяльність.
Щодо періодів роботи в Узбекистані, то позивач посилається на записи трудової книжки, а також на архівні довідки № 4347-0365-b381-19bc-6001-8400-9737 від 26.01.2024 та № 8490-0565-c0bb-d5d4-9810-0662-5235 від 05.02.2024.
Позивач також посилається на практику Верховного Суду щодо недопустимості покладення на працівника негативних наслідків неналежного оформлення трудової книжки роботодавцем.
Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області подало відзив, у якому проти позову заперечило та просило у його задоволенні відмовити з огляду на таке.
Відповідач 2 зазначив, що 28.04.2025 позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, однак за принципом екстериторіальності заяву розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яке прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії за віком.
За позицією відповідача 2, страховий стаж позивача становить 2 роки 10 місяців 27 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.
Відповідач 2 зазначає, що до страхового стажу не зараховано: період навчання та періоди роботи, зазначені у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 29.06.1977, оскільки на титульній сторінці трудової книжки неможливо ідентифікувати відтиск печатки; період роботи з 30.06.1977 до 20.10.1977, оскільки наявне виправлення у записі про звільнення; періоди роботи в Узбекистані за архівними довідками № 4347-0365-b381-19bc-6001-8400-9737 від 26.01.2024 та № 8490-0565-c0bb-d5d4-9810-0662-5235 від 05.02.2024, оскільки довідки не містять апостиля та нотаріально засвідченого перекладу.
Відповідач 2 також зазначає, що обчислення страхового стажу, призначення та виплата пенсії належать до компетенції органів Пенсійного фонду України, а тому суд, на думку відповідача, не може підміняти пенсійний орган і зобов`язувати його зарахувати певні періоди до страхового стажу чи призначити пенсію.
У відзиві на позов відповідачем 2 заявлено клопотання провести розгляд справи в судовому засіданні з викликом(повідомленням) сторін) та повідомити про час і місце розгляду справи з метою участі в судовому засіданні представника управління.
Дослідивши клопотання, матеріали справи, суд виходить із такого.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Згідно з ч.ч. 5-7 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: 1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Так, із матеріалів справи вбачається, що спір стосується призначення пенсії за віком, тобто належить до категорії типових пенсійних спорів, які, як правило, розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження як справи незначної складності.
Фактичні обставини у цій справі підтверджуються письмовими доказами, наявними в справі.
Необхідності в отриманні додаткових доказів, які могли б бути здобуті лише шляхом проведення судового засідання з заслуховуванням усних пояснень учасників справи, судом не встановлено.
Відповідач 2 у клопотанні не зазначив жодних конкретних обставин, які неможливо було б з`ясувати в письмовому провадженні та які вимагали б обов`язкового проведення судового засідання.
Разом з тим, суд вказує на те, що у спрощеному позовному провадженні права сторін не обмежені: вони можуть подавати письмові пояснення, докази, клопотання, заперечення тощо, реалізуючи свої процесуальні права, передбачені статтями 44, 47, 159 КАС України.
З урахуванням характеру спірних правовідносин (пенсійне забезпечення), предмета доказування, а також того, що всі істотні обставини підтверджуються письмовими доказами, наявними у матеріалах справи, суд доходить висновку, що для повного та всебічного встановлення обставин справи не вимагається проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін.
З огляду на викладене, клопотання відповідача 2 про розгляд справи в судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.
Відповідач 1 правом на подачу відзиву не скористався, а тому, суд, на підставі ч. 2 ст. 175 КАС України, вирішує спір за наявними матеріалами справи. 
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
Позивач - ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
28.04.2025 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком. 
У заяві зазначено вид пенсії - пенсія за віком. 
Разом із заявою подано документи, необхідні для її розгляду, зокрема паспорт, реєстраційний номер облікової картки платника податків, трудову книжку, документи про навчання, військовий квиток, заяву щодо способу виплати пенсії.
Заява була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.
05.05.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийняло рішення № 2000-0304-9/67925, у пенсійній справі № 220950004656, яким відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.
В оскаржуваному рішенні, зокрема зазначено: дата народження позивача - ІНФОРМАЦІЯ_1 ; дата звернення - 28.04.2025; вік заявника - 66 років; необхідний страховий стаж - 15 років; страховий стаж заявника - 2 роки 10 місяців 27 днів.
Підставою для відмови відповідач 1 зазначив відсутність необхідного страхового стажу, передбаченого частиною третьою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
У рішенні наведено такі мотиви незарахування періодів до страхового стажу: до загального страхового стажу не зараховані періоди роботи за трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 29.06.1977, оскільки на титульній сторінці трудової книжки неможливо ідентифікувати відтиск печатки; потребує уточнення період роботи з 30.06.1977 до 20.10.1977 за цією трудовою книжкою, оскільки наявне виправлення у записі про звільнення з роботи; не взято до уваги довідки № 4347-0365-b381-19bc-6001-8400-9737 від 26.01.2024 та № 8490-0565-c0bb-d5d4-9810-0662-5235 від 05.02.2024 про періоди роботи в Республіці Узбекистан, оскільки довідки не містять апостиля та нотаріально засвідченого перекладу.
З форми РС-право за зверненням від 28.04.2025 суд встановив, що пенсійний орган зарахував позивачу лише два періоди: з 01.09.1976 до 01.07.1977 - навчання, 0 років 10 місяців 1 день; з 30.10.1978 до 25.11.1980 - строкова військова служба, 2 роки 0 місяців 26 днів.
Загальний зарахований страховий стаж становить 2 роки 10 місяців 27 днів.
У матеріалах справи наявна копія трудової книжки серії НОМЕР_1 , заведеної 29.06.1977 на ім`я ОСОБА_1 . 
На титульній сторінці трудової книжки зазначені прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, дата заповнення, підпис власника трудової книжки та підпис особи, відповідальної за її видачу.
З трудової книжки вбачається, що до неї внесені, зокрема, записи про навчання у ТУ № 2; прийняття 30.06.1977 на роботу до Київського виробничого об`єднання імені Артема «Київський машинобудівний завод»; звільнення 20.10.1977; роботу у 1978 році на підприємствах у м. Красилові; роботу після проходження строкової військової служби; роботу в Узбекистані; роботу в ТОВ «ІТК ЮГ».
Окремо суд встановив, що період навчання з 01.09.1976 до 01.07.1977 уже був зарахований відповідачем 1 до страхового стажу позивача. 
Тому в частині вимоги про зарахування навчання з 01.09.1976 до 30.06.1977 відсутнє порушення права, яке потребує додаткового судового захисту.
У матеріалах справи також наявна архівна довідка з Республіки Узбекистан № 4347-0365-b381-19bc-6001-8400-9737 від 26.01.2024 про підтвердження записів щодо роботи позивача у ПМК-16.
Крім того, наявна архівна довідка № 8490-0565-c0bb-d5d4-9810-0662-5235 від 05.02.2024 щодо заробітної плати за період роботи у ПМК-16 у 1982–1992 роках.
Суд також враховує, що в матеріалах пенсійної справи позивача наявна довідка Пенсійного фонду України з Реєстру застрахованих осіб від 08.05.2024, згідно з якою за зазначеними параметрами відомості про страховий стаж, заробітну плату/дохід та інші дані, необхідні для обчислення і призначення страхових виплат, у Реєстрі застрахованих осіб відсутні.
Водночас, ця довідка не була самостійним мотивом оскаржуваного рішення для відмови у зарахуванні всіх спірних періодів. 
Оскаржуване рішення містить інші конкретні мотиви: неможливість ідентифікувати відтиск печатки на титульній сторінці трудової книжки, виправлення у записі про звільнення за період з 30.06.1977 до 20.10.1977, відсутність апостиля та нотаріально засвідченого перекладу архівних довідок з Узбекистану.
Суд також встановив, що у матеріалах справи містяться документи щодо попереднього звернення позивача до територіальних органів Пенсійного фонду України 08.05.2024 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 16.05.2024 про відмову у призначенні пенсії. 
Проте це рішення не є предметом оскарження в цій справі. 
Предметом судової перевірки в цій справі є саме рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 05.05.2025, прийняте за заявою від 28.04.2025.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Також суд вказує на те, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення, вчинення дій або бездіяльності.
Отже, суд, оцінюючи оспорювані рішення, дії або бездіяльність виходить лише з тих мотивів, якими керувався суб`єкт владних повноважень при прийнятті рішень, вчиненні дій або бездіяльності.
Такий підхід неодноразово відображений у практиці Верховного Суду при вирішенні публічно-правових спорів, зокрема, у постанові від 21.05.2019 у справі № 0940/1240/18.
За ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Правовідносини щодо призначення пенсії за віком регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За абзацом першим частини другої статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до абзацу першого частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з частиною третьою статті 26 Закону № 1058-IV, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - від 15 до 16 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 15 до 17 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 15 до 18 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 15 до 19 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 15 до 20 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 15 до 22 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 15 до 23 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 15 до 24 років; починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років.
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 45 Закону № 1058-IV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім випадків, передбачених цією частиною.
За пунктом 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Пенсія за віком, що призначається автоматично (без звернення особи), - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, крім випадків відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про страховий стаж застрахованої особи, необхідний для призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. У разі якщо документи про страховий стаж не подані протягом трьох місяців з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, вважається, що застрахована особа виявила бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.
При відстрочці часу призначення пенсії за віком пенсія з урахуванням положень статті 29 цього Закону призначається за заявою пенсіонера з дня, що настає за останнім днем місяця, в якому набуто повний місяць страхового стажу (у тому числі сумарно) для відстрочки часу виходу на пенсію, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з такого дня;
Абзац перший ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі – Закон № 1788-XII, у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) передбачає, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі – Порядок № 637 у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин). 
Відповідно до пункту 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.
Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження стажу роботи приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Відповідно до пункту 8 Порядку № 637, період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"» (далі – Порядок № 22-1 у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин).
Підпунктом 2 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: 2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року N 637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року N 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за N 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року N 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).
За періоди роботи на спецпоселенні депортованими особами, які знаходилися на спецпоселенні (період якого визначається з моменту депортації до моменту зняття режиму спецпоселень включно), додатково надаються документи, які підтверджують їх належність до цих осіб (посвідчення) та період перебування на спецпоселенні (довідка або інші документи, видані компетентними органами України, інших держав колишніх республік СРСР).
За період роботи до 01 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР, а також на острові Шпіцберген надаються договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.
Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.
Час перебування на інвалідності у зв`язку із нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням підтверджується випискою з акта огляду медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК). Для зарахування цього періоду до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах, додатково додається акт розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, що стався (сталося/сталася) (форма Н-1 (Н-1/П)) (далі - форма Н-1 (Н-1/П)) або акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) (форма П-4), форми яких наведено відповідно у додатках 11, 21 до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року N 337.
Період отримання допомоги по безробіттю підтверджується до 01 січня 2010 року на підставі записів у трудовій книжці або відомостей про трудову діяльність із реєстру застрахованих осіб, а починаючи з 01 січня 2010 року - індивідуальними відомостями про застраховану особу.
Період догляду у 2004 році особою за дитиною до досягнення нею трирічного віку, одним з непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікуном, піклувальником - за дитиною з інвалідністю, непрацюючою працездатною особою - за особою з інвалідністю I групи або за престарілим, який за висновком закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду або досяг 80-річного віку, підтверджується довідкою органів соціального захисту населення про отримання (неотримання) допомоги, передбаченою додатком 10 до Інструкції щодо порядку оформлення і ведення особових справ отримувачів усіх видів соціальної допомоги, затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19 вересня 2006 року N 345, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06 жовтня 2006 року за N 1098/12972.
Період перебування у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами у період з 01 січня 2004 року по 30 червня 2013 року включно підтверджується свідоцтвом про народження дитини, наказом про надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, індивідуальними відомостями про застраховану особу. Період перебування у відпустці визначається як період, що відповідає тривалості такої відпустки, встановленій статтею 17 Закону України "Про відпустки", а для жінок, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, - тривалості, передбаченій пунктом 10 частини першої статті 30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та передує даті надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
Якщо за відпусткою для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку жінка не зверталась (у тому числі у разі смерті дитини до закінчення відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами або мертвонародження, про що додатково надається свідоцтво про смерть дитини), надається свідоцтво про народження дитини. У цьому випадку період перебування у відпустці визначається як період непрацездатності за відомостями реєстру застрахованих осіб, що не може перевищувати тривалості такої відпустки, встановленої статтею 17 Закону України "Про відпустки", а для жінок, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, - тривалості, передбаченої пунктом 10 частини першої статті 30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Період перебування у відпустці без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2004 року підтверджується свідоцтвом про народження дитини та наказом про надання такої відпустки.
У разі якщо за період з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2016 року в реєстрі застрахованих осіб відсутні відомості, необхідні для призначення пенсії військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу, поліцейським відповідно до Закону, страховий стаж та заробітна плата (дохід) обчислюються на підставі довідки про нараховані суми грошового забезпечення та про сплачені страхові внески, форма якої затверджена постановою правління Пенсійного фонду України від 04 лютого 2021 року N 3-1 "Про затвердження форми довідки про нараховані суми грошового забезпечення та про сплачені страхові внески та Порядку розрахунку сум грошового забезпечення, якщо документи про його нарахування та про сплачені страхові внески зберігаються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономної Республіки Крим та міста Севастополя або знищено", зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 07 квітня 2021 року за N 463/36085.
Особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж (в тому числі документи, що підтверджують стаж роботи, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і за вислугу років), передбачені Порядком підтвердження наявного стажу роботи, а за періоди роботи після 01 січня 2004 року додатково надається інформація, отримана органами, що призначають пенсію, від відповідних фондів держав - учасниць міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення (в довільній формі) про сплату страхових внесків;
Пунктом 4.2 розділу IV Порядку № 22-1 встановлено, що при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17 - 19 Порядку підтвердження наявного стажу роботи. Опитування свідків проводиться згідно із пунктом 12 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії; з`ясовує наявність у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис; надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку; повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.
Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Відповідно до статті 13 Договору між Україною та Республікою Узбекистан про правову допомогу та правові відносини у цивільних та сімейних справах від 19.02.1998, який набрав чинності 19.06.1999 і був чинним станом на дату виникнення спірних правовідносин, документи, які на території однієї з Договірних Сторін, виготовлені або засвідчені установою чи спеціально на те вповноваженою особою в межах їхньої компетенції та за встановленою формою та скріплені гербовою печаткою, приймаються на території іншої Договірної Сторони без будь-якого спеціального засвідчення.
Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на території іншої Договірної Сторони доказовою силою офіційних документів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» (п. 1) передбачено вихід України з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.
Водночас, суд вказує на те, що спірні періоди роботи позивача в Узбекистані мали місце до виходу України із зазначеної вище Угоди, а оцінка документів з Узбекистану у цій справі також здійснюється з урахуванням чинного Договору між Україною та Республікою Узбекистан від 19.02.1998.
У постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 Верховний Суд зазначив, що на особу не може перекладатися тягар доведення правдивості чи достовірності даних, зазначених у її трудовій книжці; неналежний порядок ведення і заповнення трудової книжки з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи права на пенсію.
У постанові від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а Верховний Суд виходив із того, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання всіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
У постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а Верховний Суд зазначив, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть автоматично бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи при обчисленні стажу.
У постанові від 31.01.2025 у справі № 120/8471/23 Верховний Суд звернув увагу на обов`язок органу Пенсійного фонду діяти активно, перевіряти документи та не перекладати весь тягар доказування на особу; неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку відомостей не може бути умовою для обмеження особи в реалізації права на соціальний захист.
Правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04.03.2020 у справі № 155/1180/17, суд враховує, однак вважає його незастосовним до спірних правовідносин з огляду на відмінність фактичних обставин. 
Так, у тій справі йшлося про такі недоліки оформлення трудової книжки, які не дозволяли підтвердити спірний стаж, тоді як у цій справі трудова книжка містить персональні дані позивача, послідовні записи про роботу, реквізити наказів та відтиски печаток на сторінках із записами про роботу.
У постанові від 01.10.2019 у справі № 804/3646/18 Верховний Суд застосував спосіб захисту у вигляді зобов`язання територіального органу Пенсійного фонду України призначити та виплатити пенсію починаючи з дати звернення, коли право особи на пенсію встановлене судом.
У постанові від 15.05.2026 у справі № 160/34344/23 Верховний Суд зазначив, що зобов`язання територіального органу Пенсійного фонду України зарахувати певні періоди до стажу не є втручанням у дискреційні повноваження, якщо судовим розглядом встановлено обставини беззаперечного права особи на таке зарахування. 
Водночас, у цій же постанові Верховний Суд застосував повторний розгляд тоді, коли залишалися інші періоди, які касаційний суд не перевіряв.
Як зазначено вище, адміністративний суд перевіряє рішення суб`єкта владних повноважень ретроспективно, тобто з огляду на ті обставини, документи та мотиви, які існували на момент прийняття оскаржуваного рішення.
Отже, суд не може підміняти мотиви відповідача 1 іншими мотивами, яких оскаржуване рішення не містить. 
Перевірці підлягають саме ті підстави відмови, які зазначені відповідачем 1 у рішенні від 05.05.2025.
Оскаржуване рішення містить три групи мотивів незарахування стажу: неможливість ідентифікувати відтиск печатки на титульній сторінці трудової книжки; виправлення у записі про звільнення з роботи за період з 30.06.1977 до 20.10.1977; відсутність апостиля та нотаріально засвідченого перекладу архівних довідок з Узбекистану.
Саме ці мотиви є предметом судової оцінки.
Щодо незарахування періодів роботи позивача за трудовою книжкою через неможливість ідентифікувати відтиск печатки на титульній сторінці, то суд зазначає про таке. 
Суд встановив, що трудова книжка серії НОМЕР_1 містить персональні дані позивача, дату народження, відомості про освіту, професію, дату заповнення, підпис власника трудової книжки та підпис відповідальної особи.
Трудова книжка також містить послідовні записи про навчання, прийняття на роботу, звільнення та подальші періоди роботи позивача. 
Записи містять дати, зміст відповідних кадрових дій, реквізити наказів та відтиски печаток на сторінках із записами про роботу.
При цьому, відповідач 1 не навів в оскаржуваному рішенні мотивів, чому саме нечіткість або неможливість ідентифікувати відтиск печатки на титульній сторінці трудової книжки свідчить про недостовірність усіх наступних записів у трудовій книжці.
Також оскаржуване рішення не містить аналізу персональних даних у трудовій книжці, їх відповідності паспортним даним позивача, змісту записів, реквізитів наказів, печаток на сторінках із записами про роботу та послідовності трудової діяльності.
Тому суд дійшов висновку, що незарахування відповідачем 1 всіх періодів роботи за трудовою книжкою лише з підстав неможливості ідентифікувати відтиск печатки на титульній сторінці є формальним та необґрунтованим.
Такий підхід відповідає практиці Верховного Суду, викладеній, серед інших, у постановах від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, за якою формальні недоліки в оформленні трудової книжки не можуть автоматично позбавляти особу права на зарахування стажу, якщо факт роботи підтверджується записами трудової книжки та іншими матеріалами справи.
Отже, мотив відповідача 1 щодо неможливості ідентифікувати відтиск печатки на титульній сторінці трудової книжки не є достатнім для неврахування періодів роботи позивача.
Із приводу періоду роботи позивача з 30.06.1977 до 20.10.1977, то суд вказує на таке. 
Відповідач 1 зазначив, що період роботи позивача з 30.06.1977 до 20.10.1977 потребує уточнення, оскільки наявне виправлення у записі про звільнення з роботи.
Так, суд встановив, що трудова книжка містить запис про прийняття позивача 30.06.1977 на роботу до Київського виробничого об`єднання імені Артема «Київський машинобудівний завод» та запис про звільнення 20.10.1977.
У той же час, оскаржуване рішення не містить конкретизації, яке саме виправлення перешкоджає встановленню періоду роботи, у чому полягає його істотність, чому це виправлення унеможливлює зарахування всього періоду та чому зміст запису не може бути перевірений за іншими реквізитами трудової книжки.
Крім того, відповідач 1 не зазначив, що повідомляв позивача про необхідність дооформлення документів або подання додаткових документів у порядку пункту 4.2 розділу IV Порядку № 22-1.
Суд виходить з того, що сама вказівка на наявність виправлення без аналізу змісту запису, реквізитів наказу, дати прийняття та дати звільнення не є достатньою підставою для неврахування періоду роботи.
Отже, мотив відмови відповідача 1 у зарахуванні періоду з 30.06.1977 до 20.10.1977 є необґрунтованим.
Щодо періодів роботи позивача в Узбекистані, то суд виходить із таких міркувань. 
Позивач просить зарахувати до страхового стажу періоди роботи: з 01.04.1981 до 20.07.1981 у рисоводчому радгоспі «Алтинкуль»; з 18.07.1981 до 12.04.1982 у ПМК-20 управління «Каракалпакирсовхозстрой»; з 30.04.1982 до 18.06.1992 у ПМК-16 тресту «Каракалпакводстрой».
Ці періоди відображені у трудовій книжці позивача, а також частково підтверджуються архівними довідками з Республіки Узбекистан.
Відповідач 1 не взяв до уваги архівні довідки з тієї підстави, що вони не містять апостиля та нотаріально засвідченого перекладу.
Суд не погоджується з таким мотивом відповідача 1 з таких підстав.
Стаття 13 Договору між Україною та Республікою Узбекистан від 19.02.1998 прямо передбачає, що документи, виготовлені або засвідчені компетентною установою однієї Договірної Сторони, за встановленою формою та скріплені гербовою печаткою, приймаються на території іншої Договірної Сторони без будь-якого спеціального засвідчення. Такі документи користуються доказовою силою офіційних документів.
Отже, вимога відповідача 1 про наявність апостиля щодо офіційних документів з Республіки Узбекистан не узгоджується з міжнародним договором України, чинним станом на дату прийняття оскаржуваного рішення.
Крім того, в оскаржуваному рішенні відповідач 1 не зазначив, що архівні довідки не походять від компетентного органу, не містять необхідних реквізитів, є недостовірними або не стосуються позивача.
Єдиним мотивом їх неврахування стала відсутність апостиля та нотаріально засвідченого перекладу. 
Такий мотив суд визнає протиправним.
Суд також враховує, що спірні періоди роботи в Узбекистані були набуті до виходу України з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення. 
При цьому, на дату прийняття оскаржуваного рішення залишався чинним Договір між Україною та Республікою Узбекистан від 19.02.1998 щодо визнання офіційних документів без спеціального засвідчення.
Суд звертає увагу, що періоди роботи з 01.04.1981 до 20.07.1981 та з 18.07.1981 до 12.04.1982 частково перетинаються між собою - у межах календарних днів з 18.07.1981 до 20.07.1981. 
Водночас, цей перетин не є підставою для відмови позивачеві у зарахуванні підтверджених періодів трудової діяльності, а також не впливає на висновок суду про наявність у позивача необхідного страхового стажу, оскільки навіть без подвійного врахування календарних днів, що перетинаються, сукупний стаж позивача перевищує 15 років.
Отже, відповідач 1 протиправно не взяв до уваги записи трудової книжки та архівні довідки з Узбекистану з підстав відсутності апостиля та нотаріально засвідченого перекладу.
Із приводу періоду навчання позивача, то суд зазначає про таке. 
Позивач просить зарахувати до страхового стажу період навчання з 01.09.1976 до 30.06.1977 у ТУ № 2.
Так, суд встановив, що відповідач 1 уже зарахував до страхового стажу позивача період навчання з 01.09.1976 до 01.07.1977 у розмірі 0 років 10 місяців 1 день.
Тому в цій частині право позивача не порушене. 
Підстав для повторного зобов`язання відповідача 1 зарахувати вже зарахований період немає.
У цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Щодо періоду роботи позивача з 14.03.2011 до 28.09.2018 у ТОВ «ІТК ЮГ», то суд вказує на таке. 
Позивач просить зобов`язати відповідача 1 зарахувати до страхового стажу період роботи з 14.03.2011 до 28.09.2018 у ТОВ «ІТК ЮГ».
Цей період належить до часу після впровадження системи персоніфікованого обліку.
Відповідно до змісту абзацу першого частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж за такі періоди обчислюється за даними, що містяться у системі персоніфікованого обліку.
Водночас, у матеріалах справи наявна довідка Пенсійного фонду України від 08.05.2024, згідно з якою у Реєстрі застрахованих осіб відсутні індивідуальні відомості про страховий стаж, заробітну плату/дохід та інші дані щодо позивача.
Разом з тим, оскаржуване рішення не містить самостійної оцінки періоду роботи з 14.03.2011 до 28.09.2018 з погляду нарахування заробітної плати, сплати страхових внесків, статусу роботодавця, причин відсутності відомостей у Реєстрі застрахованих осіб або можливості врахування документів роботодавця.
Відповідач 1 фактично пов`язав незарахування цього періоду з тією самою формальною підставою - неможливістю ідентифікувати відтиск печатки на титульній сторінці трудової книжки.
Суд не може підміняти собою відповідача 1 у частині первинної оцінки даних персоніфікованого обліку, сплати внесків або причин їх відсутності за період після 01.01.2004.
У постанові від 31.01.2025 у справі № 120/8471/23 Верховний Суд зазначив, що відсутність у системі персоніфікованого обліку відомостей про сплату страхових внесків не завжди може автоматично позбавляти особу права на зарахування відповідного періоду, якщо така відсутність зумовлена діями або бездіяльністю страхувальника, а факт роботи підтверджено належними доказами.
Водночас, для прямого зарахування судом періоду роботи з 14.03.2011 до 28.09.2018 у ТОВ «ІТК ЮГ» у цій справі недостатньо беззаперечних доказів щодо страхового стажу після впровадження персоніфікованого обліку. 
Разом з тим, незарахування цього періоду не впливає на висновок суду щодо наявності у позивача необхідного мінімального страхового стажу для призначення пенсії за віком, оскільки стаж понад 15 років підтверджується іншими періодами.
Тому в частині прямого зобов`язання зарахувати період з 14.03.2011 до 28.09.2018 у ТОВ «ІТК ЮГ» позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Щодо достатності страхового стажу для призначення пенсії позивачеві, то суд виходить із такого. 
Суд встановив, що відповідач 1 уже зарахував позивачу 2 роки 10 місяців 27 днів страхового стажу.
Крім того, суд дійшов висновку про протиправність незарахування таких періодів роботи: з 30.06.1977 до 20.10.1977 - Київське виробниче об`єднання імені Артема «Київський машинобудівний завод»; з 23.01.1978 до 13.06.1978 - Красилівський завод металовиробів; з 17.07.1978 до 26.10.1978 - Красилівський машинобудівний завод; з 10.02.1981 до 01.04.1981 - Красилівський районний вузол зв`язку; з 01.04.1981 до 20.07.1981 - рисоводчий радгосп «Алтинкуль»; з 18.07.1981 до 12.04.1982 - ПМК-20 управління «Каракалпакирсовхозстрой»; з 30.04.1982 до 18.06.1992 - ПМК-16 тресту «Каракалпакводстрой».
Сукупна тривалість цих періодів разом із уже зарахованими відповідачем 1 періодами навчання та строкової військової служби перевищує 15 років страхового стажу навіть без урахування періоду роботи з 14.03.2011 до 28.09.2018 у ТОВ «ІТК ЮГ».
Отже, після зарахування зазначених судом періодів позивач має необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком відповідно до частини третьої статті 26 Закону № 1058-IV.
Із приводу дати, з якої має бути призначена пенсія позивачу, то суд зазначає про таке. 
Суд встановив, що позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому 65-річного віку досяг ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до змісту пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців із дня досягнення особою пенсійного віку.
Водночас, предметом розгляду в цій справі є правомірність рішення від 05.05.2025, прийнятого за заявою позивача від 28.04.2025. 
Саме ця заява є спірною у межах цієї справи.
Заява від 28.04.2025 подана пізніше ніж через три місяці після досягнення позивачем 65-річного віку. 
Тому за цією заявою пенсія має бути призначена відповідно до абзацу першого частини першої статті 45 Закону № 1058-IV - з дня звернення за пенсією, тобто з 28.04.2025.
Документи щодо попереднього звернення позивача 08.05.2024 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 16.05.2024 містяться у матеріалах пенсійної справи, однак рішення від 16.05.2024 не є предметом оскарження в цій справі. 
Його правомірність суд у цьому провадженні не перевіряє.
За таких обставин, підстав для визначення дати призначення пенсії з 15.04.2024 у межах цього спору немає.
Щодо дискреційних повноважень відповідача 1 та способу захисту, то суд вказує на таке. 
Відповідач 2 стверджує, що зобов`язання зарахувати певні періоди до страхового стажу або призначити пенсію є втручанням у дискреційні повноваження пенсійного органу.
Суд не погоджується з цим доводом відповідача 2 з таких підстав.
Дискреційні повноваження органу пенсійного органу зберігаються тоді, коли закон залишає суб`єкту владних повноважень можливість обрати один із кількох правомірних варіантів рішення після оцінки всіх обставин.
Однак якщо суд встановив, що конкретні періоди роботи підтверджені належними доказами, а мотиви їх незарахування є протиправними, пенсійний орган не має права повторно відмовити з тих самих мотивів. 
Верховний Суд у постанові від 15.05.2026 у справі № 160/34344/23 зазначив, що зобов`язання пенсійного органу зарахувати певні періоди до стажу не є втручанням у дискрецію, якщо судом встановлено беззаперечне право особи на таке зарахування.
Так, у цій справі суд встановив, що після зарахування періодів роботи до 01.01.2004, щодо яких відповідач 1 навів протиправні мотиви незарахування, страховий стаж позивача перевищує 15 років. 
Позивач досяг 65-річного віку, подав заяву про призначення пенсії, а оскаржуване рішення не містить інших мотивів відмови, крім недостатності страхового стажу.
Отже, у відповідача 1 відсутня свобода розсуду щодо самого факту призначення пенсії за віком за заявою від 28.04.2025.
Водночас, відповідач 1 зберігає компетенцію щодо технічного обчислення розміру пенсії та перевірки даних, необхідних для її розрахунку.
З огляду на положення частини другої статті 9 та частини четвертої статті 245 КАС України суд вважає, що ефективний захист порушеного права позивача потребує виходу за межі формально заявленої вимоги про повторний розгляд заяви.
Суд виходить з того, що повторний розгляд заяви не забезпечив би повного та остаточного захисту права позивача, оскільки судом уже встановлено достатність страхового стажу для призначення пенсії за віком. 
Верховний Суд у постанові від 01.10.2019 у справі № 804/3646/18 застосував спосіб захисту у вигляді зобов`язання пенсійного органу призначити та виплатити пенсію з дати звернення, коли право особи на пенсію встановлене судом.
Тому належним способом захисту є: визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 05.05.2025 № 2000-0304-9/67925; зобов`язання відповідача 1 зарахувати до страхового стажу позивача встановлені судом періоди роботи; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити позивачу пенсію за віком за заявою від 28.04.2025 з дати звернення - 28.04.2025.
Такий спосіб захисту не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача 1, оскільки всі умови для призначення пенсії за віком у межах предмета спору судом встановлені, а відповідач 1 не має права діяти на власний розсуд щодо відмови у призначенні пенсії з тих підстав, які суд визнав протиправними.
З огляду на викладене вище, за результатами розгляду справи, суд дійшов до таких висновків. 
Оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 05.05.2025 № 2000-0304-9/67925 є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки прийняте без належної оцінки поданих документів, з формальних підстав та без урахування норм законодавства щодо підтвердження трудового стажу.
Позов підлягає частковому задоволенню.
Частковість задоволення полягає у тому, що: період навчання з 01.09.1976 до 30.06.1977 не підлягає повторному зарахуванню, оскільки відповідач 1 уже зарахував період навчання з 01.09.1976 до 01.07.1977; період роботи з 14.03.2011 до 28.09.2018 у ТОВ «ІТК ЮГ» не підлягає прямому зарахуванню судом, оскільки потребує оцінки відповідно до статті 24 Закону № 1058-IV за правилами персоніфікованого обліку та сплати страхових внесків.
Інші аргументи сторін не спростовують висновків суду за результатами розгляду справи, які зазначені вище. 
Щодо інших доводів сторін, то суд також зазначає, що, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
У рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін.
Із приводу розподілу судових витрат зі сплати судового збору в цій справі, то суд зазначає про таке. 
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За частиною третьою статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Так, у цій справі позов задоволено частково. 
Водночас, частковість задоволення позову зумовлена тим, що період навчання з 01.09.1976 до 30.06.1977 уже був зарахований відповідачем 1, період роботи з 14.03.2011 до 28.09.2018 у ТОВ «ІТК ЮГ» не впливає на встановлення права позивача на пенсію за віком.
Отже, позов задоволено в основній частині: оскаржуване рішення відповідача 1 скасовано, спірні періоди роботи позивача, достатні для набуття права на пенсію, підлягають зарахуванню, а Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зобов`язано призначити позивачу пенсію за віком.
Заявлені позовні вимоги є взаємопов`язаними та спрямованими на відновлення одного порушеного права позивача - права на призначення пенсії за віком. 
Тому застосування суто арифметичної пропорції за кількістю окремих періодів стажу у цій справі не відповідало б суті вирішеного спору. 
Такий підхід не суперечить частині третій статті 139 КАС України, оскільки фактично позивач досяг основного матеріально-правового результату звернення до суду.
Оскільки спір виник унаслідок протиправного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, а позов задоволено в основній частині, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача всієї суми сплаченого судового збору за рахунок бюджетних асигнувань саме цього відповідача.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову у призначенні пенсії від 05.05.2025 у пенсійній справі № 220950004656, за вихідним номером № 2000-0304-9/67925.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 для призначення пенсії за віком такі періоди роботи: з 30.06.1977 до 20.10.1977 - робота на Київському виробничому об`єднанні імені Артема «Київський машинобудівний завод»; з 23.01.1978 до 13.06.1978 - робота на Красилівському заводі металовиробів; з 17.07.1978 до 26.10.1978 - робота на Красилівському машинобудівному заводі; з 10.02.1981 до 01.04.1981 - робота на Красилівському районному вузлі зв`язку; з 01.04.1981 до 20.07.1981 - робота у рисоводчому радгоспі «Алтинкуль»; з 18.07.1981 до 12.04.1982 - робота у ПМК-20 управління «Каракалпакирсовхозстрой»; з 30.04.1982 до 18.06.1992 - робота у ПМК-16 тресту «Каракалпакводстрой».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком за заявою від 28.04.2025 відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, з 28.04.2025.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області судовий збір у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: | ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідачі: | Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10,м. Хмельницький,Хмельницький р-н, Хмельницька обл.,29005 , код ЄДРПОУ - 21318350)  Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (пл. Свободи, Держпром,під. 3,пов. 2,м. Харків,Харківська обл., Харківський р-н,61022 , код ЄДРПОУ - 14099344)
Головуючий суддя | | Є.В. Печений