П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/19291/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шевчук О.П. 
Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю. 
09 вересня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Сторчака В. Ю. 
суддів: Граб Л.С.  Матохнюка Д.Б. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №221650004651 від 25 серпня 2025 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 02.07.1990 по 09.02.1994 у в тресті «АГРОСПЕЦМОНТАЖ».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву від 17.06.2025 року ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, з врахуванням висновків суду та прийняти обґрунтоване рішення про призначення чи відмову в призначені пенсії.
В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідачі подали апеляційні скарги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, 17 червня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Хмельницькій області з заявою № 8408 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV.
Відповідно до положень пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 в редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Автоматичним розподілом справ в електронній підсистемі було визначено, що розгляд заяви здійснюється за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Рішенням головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 221650004651 від 25.06.2025 відмовлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у призначенні пенсії за віком згідно заяви від 17.06.2025 у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи, передбаченого ст. 26 Закону № 1058-IV.
До страхового стажу позивача не враховано періоди роботи з згідно відомостей трудової книжки від 01.08.1986 серії НОМЕР_1 з 02.07.1990 по 09.02.1994, оскільки у записі № 6 дата наказу про звільнення – « 09.04.1994» не відповідає даті звільнення – « 09.02.1994». Період роботи під час відбування покарання у вигляді позбавлення волі з 01.06.1994 по 31.08.1998, оскільки згідно довідки про заробітну плату від 26.05.2025 № 6/3435 ДУ «Шепетівська виправна колонія (№98)» та довідки про період перебування міри покарання від 26.05.2025 № 6/3436, оскільки відрахування внесків на державне соціальне страхування не проводились. Період роботи з 1978 по 1986 в колгоспі ім. Шестакова с. Давидківці згідно з трудової книжки колгоспника № НОМЕР_2 від 15 квітня 1979 року, оскільки до заяви від 17.06.2025 вона не додавалась, тому правова оцінка щодо можливості зарахування вказаного періоду роботи не надавалася.
Згідно поданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж позивачки становить 24 роки 04 місяці 24 дні, що недостатньо для призначення пенсії за віком.
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг відповідачів.
Згідно частини 1 статті 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років та наявності у період з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року страхового стажу не менше 32 років.
Відповідно до ч. 2 ст.24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Основним документом, що підтверджує стаж роботи, згідно із статтею 62 Закону № 1788-XII, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Пунктом 20 Порядку № 637 передбачено, що у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Трудовий стаж встановлюється на підставі уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників у разі відсутності відповідних записів у трудовій книжці.
Таким чином, лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Крім того, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку (в індивідуальних відомостях про застраховану особу позивача (форма ОК-5) відомостей про сплату роботодавцем страхових внесків (єдиного внеску) для нарахування пенсії за спірний період не є підставою для позбавлення особи права на пенсію, оскільки ця особа не може нести відповідальність замість роботодавця.
В усталеній практиці Верховного Суду (постанови від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі №480/12392/16-а, від 31.10.2019 у справі №226/1994/17, від 01.03.2021 у справі №423/757/17) при розгляді аналогічних спорів: касаційний суд неодноразово вказував на те, що відповідно до статті 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Внаслідок невиконання підприємством обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним засадам у сфері соціального захисту. Тому особа не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством, на якому вона працює.
Як встановлено судом першої інстанції з трудової книжки серія НОМЕР_1 від 01.08.1986, у вказаний період позивач працював в участку «СТРОЙМОНТАЖМЕХАНІЗАЦІЯ» треста «АГРОСПЕЦМОНТАЖ», який 04.05.1988 року об`єднався в УПТКиТ треста «АГРОСПЕЦМОНТАЖ» Хмельницького облагростроя, що у свою чергу був перетворений в трест «АГРОСПЕЦМОНТАЖ» 02.07.1990.
З 25.07.1986 року по 09.02.1994 року позивач працював на посаді «водій 2-го класу».
У Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні відомості про треста «АГРОСПЕЦМОНТАЖ», а також відсутні будь які відомості в архіві, що підтверджується Довідкою Архівного відділу Хмельницької міської ради від 22.05.2025 № М-01-31-17407-25.
Судом встановлено, що підтвердженням дати звільнення позивача « 09.02.1994» є те, що позивач був засуджений, що підтверджується Довідкою, виданою установою МХ 324/98 серія БИ № 003802 від 22.09.1998, у якому також вказано, що з 09.02.1994 року відбував покарання у місцях позбавлення волі у період з 09.02.1994 по 22.09.1998.
Отже, датою звільнення є саме « 09.02.1994», так як з цієї дати позивач відбував покарання і не міг здійснювати посадові обов`язки за посадою в тресті «АГРОСПЕЦМОНТАЖ», а також те, що станом на день звернення відсутні будь які відомості в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про тресті «АГРОСПЕЦМОНТАЖ» та його правонаступників, так само відсутні дані в архіві.
Щодо періоду трудової діяльності в колгоспі ім. Шестакова с. Давидківці, судом встановлено, що у період з 1978 по 1986 року позивач мав трудову діяльність в колгоспі ім. Шестакова с. Давидківці, що підтверджується Архівною довідкою, виданої Комунальним підприємством «ОБ`ЄДНАНИЙ ТРУДОВИЙ АРХІВ СІЛ, СЕЛИЩА ХМЕЛЬНИЦЬКОГО РАЙОНУ» від 23.06.2025 року № 345.
Згідно Архівної довідки № 345, позивач мав відпрацьовані дні: у 1978 році – 15 днів, у 1979 році – 8 днів, у 1981 році – 6 днів, у 1982 році – 147,5 днів, у 1983 році – 48,5 днів, у 1986 році – 85,5 днів. Всього днів було відпрацьовано 310,5, при цьому за вказані дні ним отримано заробітну плату 1663,55 карб. При цьому, до заяви про призначення пенсії по віку від 17.06.2025 року трудова книжка колгоспника № НОМЕР_2 від 15.04.1979 року не надавалась, тому правова оцінка щодо можливості зарахування вказаного періоду роботи відповідачем - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області під час прийняття оспорюваного позивачем рішення не надавалась.
Посилання відповідача на неточності у трудовій книжці позивача суд вірно визнав безпідставними, оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17.
Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладена правова позиція, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність рішення №221650004651 від 25 серпня 2025 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії та щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу за період роботи з 02.07.1990 по 09.02.1994 в тресті "АГРОСПЕЦМОНТАЖ".
При цьому, суд вірно врахував правові висновки Верховного Суду, який вважає, що на працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальну неправильність оформлення трудової книжки з вини адміністрації підприємства яка відповідальна за дотримання правил її ведення (постанова №687/975/17 від 21.02.2018).
Водночас, оскільки при розгляді справи встановлено, що відповідач приймаючи рішення №221650004651 від 25 серпня 2025 року не надавав належної оцінки підставам врахування періодів роботи позивача, записи про які внесено до трудової книжки, до його страхового стажу, обмежившись не зарахуванням цих періодів та відмови у призначенні пенсії, суд обгрунтовано зобов"язав відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком.
Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку і, а доводи апеляційних скарг відповідачів висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Щодо інших доводів скаржників, колегія суддів зазначає, що у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року відповідає.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Апеляційний суд вважає, що Хмельницький окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий | | | Сторчак В. Ю.
Судді | | | Граб Л.С.    Матохнюк Д.Б.