ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2026 р.  м. Київ Справа № 911/1031/26 
Господарський суд Київської області у складі судді Сокуренко Л.В., дослідивши в спрощеному позовному провадженні матеріали справи
За позовом Приватного акціонерного товариства «Н И В А» 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮМАКС-ПРОМ» 
про стягнення 214 888, 68 грн
Без виклику учасників справи;
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Приватне акціонерне товариство «Н И В А» звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юмакс-Пром» про стягнення 214 888, 68 грн. 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору оренди нежитлового приміщення № 1НИВ0250012 від 13.08.2025, в частині сплати орендних платежів та компенсації витрат на комунальні послуги. У зв`язку із чим позивачем подано зазначену позовну заяву до відповідача про стягнення 160 545, 88 грн основного боргу, 5 035, 54 грн пені, 48 163, 76 грн штрафу, 503, 56 грн 3 % річних, 639, 94 грн інфляційних втрат.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.04.2026 було відкрито провадження у справі № 911/1031/26. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні ч. 5 ст. 12 ГПК України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу – для подання відповіді на відзив.
19.05.2026 до суду через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог з огляду на те, що заборгованість станом на дату відкриття провадження у справі відсутня, оскільки розрахунки проведені в повному обсязі, на підтвердження чого долучив до відзиву на позовну заявою копії наступних платіжних доручень: № 1435 від 12.03.2026, № 1445 від 16.03.2026, № 1454 від 23.03.2026, № 1461 від 25.03.2026, № 1466 від 27.03.2026, № 1469 від 30.03.2026, № 1474 від 31.03.2026, № 1477 від 31.03.2026, № 1484 від 02.04.2026, № 1491 від 09.04.2026, № 1506 від 15.04.2026, № 1514 від 17.04.2026, загальна сума яких складає 160 545, 88 грн. Відповідач посилається на те, що до моменту звернення позивачем до суду сума заборгованості була значно меншою та складала 24 000, 00 грн, що, на думку відповідача, підтверджується наведеними вище платіжними дорученнями. Також відповідач звернув увагу на те, що тимчасові фінансові труднощі із виконання договірних зобов`язань зумовлені систематичним і довготривалим відключенням електроенергії у період з грудня 2025 по лютий 2026 року включно, що призвело до затримки із здійсненням розрахунків відповідача зі своїми контрагентами, про що позивачу було відомо, однак позивач, не вчиняючи жодних заходів попередження чи добровільного врегулювання, що передбачено умовами п. 12.1 договору оренди, передчасно звернувся до суду із необґрунтованими вимогами, які значно завищенні. Оскільки, як зазначив відповідач, розрахунки із позивачем здійснено в повному обсязі і заборгованості відповідача перед позивачем, за його доводами, не існує, наявні підстави для відмови у позові. 
26.05.2026 позивач подав до суду через систему «Електронний суд» відповідь на відзив вих. № НИВА-2509/Ю від 26.05.2026 (вх. № суду 9199/26 від 27.05.2026), в якій підтвердив, що станом на дату подачі відповіді на відзив відповідачем перераховано грошові кошти в загальному розмірі 160 545, 88 грн у період з 12.03.2026 по 17.04.2026: згідно платіжної інструкції № 1435 від 12.03.2026 перераховано 3 132, 69 грн; № 1445 від 16.03.2026 перераховано 10 000, 00 грн; № 1454 від 23.03.2026 перераховано 10 000, 00 грн; № 1461 від 25.03.2026 перераховано 9 000,00 грн; № 1466 від 27.03.2026 перераховано 33 994,31 грн; № 1469 від 30.03.2026 перераховано 20 000,00 грн; № 1474 від 31.03.2026 перераховано 10 000, 00 грн; № 1477 від 31.03.2026 перераховано 10 418, 88 грн; № 1484 від 02.04.2026 перераховано 20 000, 00 грн; № 1491 від 09.04.2026 перераховано 10 000, 00 грн; № 1506 від 15.04.2026 перераховано 10 000, 00 грн; № 1514 від 17.04.2026 перераховано 14 000, 00 грн, копії яких позивач долучив до відповіді на відзив. Разом з цим позивач заперечив твердження відповідача стосовно сплаченої суми боргу до відкриття провадження у справі та стверджував про те, що виходячи з пп. 3.6.3, 3.3, 3.4 договору, факт існування заборгованості в орендаря перед орендодавцем був наявним на момент звернення позивача до суду з позовом та як вбачається, згідно дат проведення платежів у платіжних інструкціях про підтвердження надходження коштів на рахунок позивача, орендарем несвоєчасно в порушення умов договору у неповній вартості (частково) зараховувались кошти за місячну плату оренди та комунальних платежів. Тому, як зазначив позивач, орендарем порушено умови договору щодо несвоєчасного виконання зобов`язань у повному обсязі, що порушує законне право позивача як суб`єкта підприємницької діяльності та власника майна на отримання доходів від своєї власності, що обумовило необхідність звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права. Щодо факту існування заборгованості та нарахування відповідних штрафних санкцій позивач зазначив, що всупереч умовам договору, заборгованість утворилась ще з лютого 2026 року в загальному розмірі 160 545,88 грн, в т.ч. ПДВ 20 %, а саме: плата за оренду за лютий 2026 року в розмірі 63 994, 31 грн; плата за оренду за березень 2026 року в розмірі 64 418,88 грн, компенсація витрат на комунальні послуги за лютий 2026 року в розмірі 32 132,69 грн, і саме з цих підстав, згідно з поясненнями позивача, в орендодавця виникло право стягнення з орендаря штрафних санкцій, пені на підставі п. 7.2 та 7.2.1 договору та 3 % річних та інфляційних витрат відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, Позивач звернув увагу, що штрафні санкції у позовній заяві розраховано станом на 06.04.2026, тому позивач вважав, що сплата грошових коштів, які відповідач сплатив станом на 17.04.2026 (дата останнього платежу), по своїй суті є невчасно виконаним обов`язком, що не звільняє від нарахування штрафних санкцій за період прострочення виконання договірних зобов`язань. Позивач зауважив, що відповідачем не надано жодних доказів, які б підтверджували обґрунтованість підстав щодо несвоєчасного виконання своїх зобов`язань згідно визначених договором умов. Разом з цим, на думку позивача, зарахування зазначених вище грошових коштів є підставою для зменшення позовних вимог в частині розміру сплачених коштів, проте жодним чином, не є підставою для скасування нарахування штрафних санкцій, оскільки договірне зобов`язання відповідачем виконано з порушенням умов договору. Враховуючи наведене вище, позивач просив суд прийняти відповідь на відзив, приєднати до матеріалів справи копії платіжних інструкцій та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Щодо строку для подання відповіді на відзив позивач зазначив, що оскільки строк позивачу на подання на подання відповіді на відзив – не встановлено судом, отже, на думку позивача, строк на подання відповіді на відзив не вважається пропущеним.
Також, 26.05.2026 позивач подав до суду через систему «Електронний суд» заяву вих. № НИВА-2510/Ю від 26.05.2026 про зменшення розміру позовних вимог.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.05.2026 у справі № 911/1031/26 прийнято відзив відповідача та відповідь на відзив позивача до розгляду з додатками. Заяву ПрАТ «НИВА» про зменшення розміру позовних вимог залишено без розгляду з огляду на подання її позивачем із порушенням процесуального строку та за відсутності клопотання про поновлення пропущеного строку.
Відповідно до ч. 7 ст. 252 ГПК України клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач – разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
У строк, встановлений ч. 7 ст. 252 ГПК України, клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін не надходило.
Приймаючи до уваги, що учасники судового процесу скористалися наданими їм процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами.
Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Київської області
ВСТАНОВИВ:
13.08.2025 між Приватним акціонерним товариством «Н И В А» (далі – орендодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮМАКС-ПРОМ» (далі – орендар, відповідач) укладено договір оренди нежитлового приміщення № 1НИВО250012 (далі – договір), за змістом п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове оплачуване користування нежитлове складське приміщення загальною площею 456, 7 кв. м, на 3 (третьому) поверсі будівлі складу (літ. Б), який знаходиться за адресою: Київська обл., м. Вишневе, вул. Промислова, 10. План об`єкта оренди наведений у додатку № 1 до цього договору, що є його невід`ємною частиною.
Об`єкт оренди може використовуватися орендарем винятково для розміщення складу. Цільове призначення використання об`єкта оренди протягом строку дії цього договору може бути змінене за письмовим узгодженням сторін (п. 1.2 договору).
Відповідно до п. 1.5 договору, об`єкт оренди передається орендарю 01.09.2025 по акту приймання-передачі.
За змістом підп. 2.1.1 п. 2.1 договору, орендодавець зобов`язаний передати орендарю об`єкт оренди на умовах та в строки, передбачені договором, в орендне користування, яке кореспондує обов`язку орендаря, передбаченим у підп. 2.3.1 п. 2.3 договору, в строк передбачений цим договором, прийняти від орендодавця в орендне користування об`єкт оренди.
01.09.2025 орендодавець на виконання умов договору передав, а орендар за актом приймання-передачі № 1 прийняв в оренду нежитлове складське приміщення загальною площею 456,7 кв. м, на 3 (третьому) поверсі будівлі складу (літ. Б), який знаходиться за адресою: Київська обл., м. Вишневе, вул. Промислова, 10. Вказаний акт приймання-передачі підписаний сторонами та скріплений їх відтисками печаток без зауважень та заперечень.
Згідно з підп. 2.2.1 п. 2.2 договору, орендодавець має право отримувати від орендаря щомісячно плату за оренду та інші платежі відповідно з умовами договору.
За змістом підп. 2.3.6 п. 2.3 договору, орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати плату за оренду компенсацію комунальних платежів, інших платежів, передбачених цим договором, відповідно до умов договору.
Згідно з пп. 3.1, 3.2 договору, орендар зобов`язаний вносити плату за користування об`єктом оренди в розмірах та в строки, обумовлені цим договором. Плата за оренду нараховується орендареві з дати підписання сторонами акта № 1.
У пункті 3.3 договору визначено, якщо інше не передбачено цим договором, плата за оренду сплачується орендарем щомісяця, не пізніше 10-го числа поточного (оплачуваного) місяця.
Орендодавець виставляє орендареві рахунок на оплату плати за оренду, розрахованої відповідно до додатка № 2 до цього договору. Орендар зобов`язаний сплачувати плату за оренду не пізніше строку, зазначеного в цьому договорі, незалежно від факту одержання їм зазначених рахунків. При неотриманні орендарем зазначених рахунків, плата за оренду розраховується орендарем самостійно відповідно до додатка № 2 до цього договору (п. 3.4 договору).
У разі необхідності визначення розміру плати за оренду, а також інших платежів за цим договором, за певну кількість днів, розмір плати за оренду, а також інших платежів за один день визначається шляхом ділення розміру плати за оренду, а також інших платежів за відповідний місяць на кількість календарних днів у ньому (п. 3.5 договору).
Пунктом 3.6 договору передбачено, що орендар, крім плати за оренду, повинен компенсувати/сплачувати витрати на комунальні послуги, якими він користується (електроенергія, водопостачання, опалення й т.д.), та витрати на комунальні послуги в місцях загального користування, які розподіляються між всіма орендарями будівлі пропорційно площі об`єкта оренди до загальної площі будівлі. 
Компенсація витрат на комунальні послуги не входить до розрахунку плати за оренду та оплачується орендарем за діючими тарифами. Орендар компенсує орендодавцю витрати на комунальні послуги на підставі виставлених орендодавцем рахунків, згідно отриманих від орендодавця розрахунків фактичних витрат, а також у випадку встановлення орендодавцем лічильників – на підставі їх показників (підп. 3.6.1, 3.6.2 договору).
За змістом підп. 3.6.3 договору, перерахування компенсації витрат на комунальні послуги здійснюється орендарем на підставі виставлених орендодавцем рахунків або актів наданих послуг (щодо компенсації комунальних послуг), не пізніше 10 числа місяця, наступного за оплачуваним місяцем. Орендодавець до 5 числа місяця, що слідує за оплачуваним місяцем, виставляє орендареві рахунки на компенсацію витрат на комунальні послуги та акт наданих послуг (щодо компенсації комунальних послуг). Обов`язок по отриманню вищевказаного рахунка та акта покладається на орендаря. У разі неотримання рахунка на компенсацію витрат на комунальні послуги за оплачуваний місяць або відповідного акта орендарем, останній зобов`язаний сплатити таку компенсацію орендодавцю у розмірі витрат на комунальні послуги за місяць, попередній оплачуваному. Після отримання орендарем рахунка або відповідного акта за такий оплачуваний місяць сторони проводять перерахунок. У разі якщо сплачена орендарем сума витрат перевищує суму, що мала бути сплачена, переплата зараховується в рахунок оплати витрат на комунальні послуги за наступний місяць. Якщо сплачена орендарем сума витрат менша, ніж сума, що мала бути сплачена – орендар здійснює доплату протягом трьох банківських днів з дати одержання рахунка або підписання акта.
Відповідно до п. 3.15 договору, зобов`язання щодо здійснення платежів за цим договором будуть вважатися виконаними належним чином у момент, коли суми грошових коштів, які відповідають повному розміру платежів, будуть зараховані на поточний рахунок орендодавця.
Пунктом 3.16 договору передбачено, що по закінченню кожного календарного місяця оренди орендодавець протягом 5 робочих днів складає акти наданих послуг щодо оренди об`єкта оренди (в т.ч. щодо комунальних послуг), підписує, засвідчує своєю печаткою та надає представнику орендаря або надсилає листом поштою на адресу орендаря. Орендар, отримавши вищезазначені акти, повинен підписати, засвідчити печаткою і повернути їх орендодавцю протягом 5 робочих днів, з моменту їх отримання, в оформленому належним чином вигляді, або надати мотивовану відмову від їх підписання. Не підписання орендарем зазначених у цій статті актів, не звільняє його від обов`язків по оплаті цих послуг (крім випадків надання орендарем орендодавцю мотивованої відмови у вищевказаний строк). При цьому акт наданих послуг вважається підписаним орендарем у вигляді, направленому орендодавцем, на 7 календарний день з моменту його відправлення орендодавцем на адресу орендаря (або вручення представнику орендаря), крім випадків, коли орендар протягом цього часу надасть орендодавцю мотивовану відмову від його підписання.
За умовами п. 7.2 договору, у випадку затримок з боку орендаря в перерахуванні будь-яких платежів, передбачених цим договором, на користь орендодавця, орендар сплачує пеню в розмірі офіційно встановленої подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, за кожний день прострочення від суми заборгованості.
Крім зазначеного вище у п. 7.2. цього договору, до орендаря застосовується додаткова відповідальність за прострочення виконання грошових зобов`язань:
7.2.1.1. якщо період прострочення становить більше 1 календарного дня, то Орендар зобов`язаний сплатити орендодавцю штраф у розмірі 10 % від простроченої суми грошового зобов`язання;
7.2.1.2. якщо період прострочення становить 2-6 календарних днів, то орендар зобов`язаний сплатити орендодавцю штраф у розмірі 20 % від простроченої суми грошового зобов`язання;
7.2.1.3. якщо період прострочення становить більше 7 календарних днів, то орендар зобов`язаний сплатити орендодавцю штраф у розмірі 30 % від простроченої суми грошового зобов`язання.
Згідно з п. 9.1 договору, орендар передає орендодавцю об`єкт оренди в день закінчення строку оренди або дострокового припинення цього договору. Передача об`єкта оренди оформлюється актом приймання-передачі, який складається в двох примірниках та підписується сторонами (їх уповноваженими представниками).
У випадку, якщо орендар з будь-яких причин не повертає об`єкт оренди орендодавцю після закінчення строку користування, орендар зобов`язаний сплатити орендодавцю плату за оренду та всі інші платежі за весь строк до моменту фактичного повернення об`єкта оренди орендодавцю (п. 9.2 договору).
Відповідно до пп. 10.1, 10.2 договору, цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повернення об`єкта оренди по акту № 2 та повного розрахунку між сторонами згідно з умовами цього договору. Строк оренди починається з моменту прийняття орендарем об`єкта оренди за актом № 1 і закінчується 30.11.2025 включно.
Додатками до договору є: додаток № 1 «План об`єкта оренди», додаток № 2 «Розмір плати за оренду та порядок розрахунків», додаток № 3 «Комунальні платежі», додаток № 4 « Ліміти на використання орендарем комунальних послуг».
Відповідно до змісту додатку № 2 «Розмір плати за оренду та порядок розрахунків» до договору, плата за оренду об`єкта оренди за кожний місяць складається з двох частин: орендної плати та додаткової плати.
Орендна плата за кожний місяць визначається на момент виставлення рахунку за наступною формулою: орендна плата = базова орендна ставка *Пл. * Індекс К, де Базова орендна ставка – становить 80, 38 грн, в т.ч. ПДВ (20 %), за 1 кв. м в місяць, що за курсом гривні до долара США за згодою сторін становить еквівалент 1, 92 доларів США. Пл. – загальна площа об`єкта оренди в кв. м, прийнята орендарем за актом приймання-передачі (актом № 1), що складає 456,7 кв. м. Індекс К – співвідношення встановленого Національним банком України офіційного курсу гривні до долара С ША на дату складання орендодавцем рахунку на оплату орендної плати, до курсу гривні до долара США, який за згодою сторін складає 41, 867 грн за умови, що значення зазначеного співвідношення є більше ніж одиниця (Індекс К не застосовується якщо його значення менше одиниці).
У додатку № 2 також вказано, що додатковою платою є вартість експлуатаційних витрат та наведено їх перелік. Додаткова плата (вартість експлуатаційних витрат) за кожен місяць визначається на момент виставлення рахунку за формулою: СД0 = СД х Пл. х Індекс К, де СД0 – означає додаткову плату відповідного місяця у гривнях, в тому числі ПДВ (20%); СД – означає додаткову плату за 1 кв. м об`єкта оренди, яка складає 56, 19 грн, в т.ч. ПДВ (20%), що за курсом гривні до долара США за згодою сторін становить еквівалент 1, 342 доларів США. Пл. – загальна площа об`єкта оренди в кв. м, прийнята орендарем за актом приймання-передачі (актом № 1), що складає 456,7 кв. м. Індекс К – співвідношення встановленого Національним банком України офіційного курсу гривні до долара С ША на дату складання орендодавцем рахунку на оплату орендної плати, до курсу гривні до долара США, який за згодою сторін складає 41, 867 грн за умови, що значення зазначеного співвідношення є більше ніж одиниця (Індекс К не застосовується якщо його значення менше одиниці).
У додатку № 3 «Комунальні платежі» до договору наведено перелік комунальних послуг, що підлягають відшкодуванню орендарем та порядок їх нарахування.
Суд встановив, що орендар на виконання умов договору у період з 28.01.2026 по 28.02.2026 виставив орендарю рахунки-фактури на оренду нежитлового приміщення за період лютий – березень 2026 року на загальну суму 128 413, 19 грн та компенсацію комунальних послуг за лютий 2026 року на суму 32 132, 69 грн, на підтвердження чого долучив до матеріалів справи копії наступних рахунків-фактур:
- рахунок-фактура № 0000000031/2026 від 28.01.2026 на оплату за оренду нежитлового приміщення за лютий 2026 року на суму 63 994, 31 грн;
- рахунок-фактура № 0000000075/2026 від 26.02.2026 на оплату за оренду нежитлового приміщення за березень 2026 року на суму 64 418, 88 грн;
- рахунок-фактура № 000016392026/3780 від 28.02.2026 на компенсацію комунальних послуг за лютий 2026 року на суму 32 132, 69 грн.
Крім того, позивач на виконання умов договору протягом спірного періоду склав акти здачі-прийняття наданих послуг щодо оренди нежитлового приміщення № 0000000031/2026 від 28.02.2026 за лютий 2026 року на суму 63 994, 31 грн та № 0000000075/2026 від 31.03.2026 за березень 2026 року на суму 64 418, 88 грн, а також акт здачі-прийняття наданих послуг щодо компенсації комунальних послуг № 000016392026/3780 від 28.02.2026 за лютий 2026 року на суму 32 132, 69 грн.
З матеріалів справи вбачається, що вказані вище акти здачі-прийняття наданих послуг з боку відповідача не підписані.
Звертаючись до суду із даним позовом позивач стверджує, що відповідач зобов`язання за договором в частині повної та своєчасної оплати орендної плати та компенсації комунальних послуг не виконав належним чином, не сплатив орендну плату за оренду, не компенсував витрати на комунальні послуги, хоча об`єктом оренди користувався, у зв`язку із чим заборгованість відповідача за договором оренди в складає 160 545, 88 грн, з якої 128 413, 19 грн заборгованість зі сплати орендної плати за період лютий – березень 2026 року та 32 132, 69 грн заборгованість з компенсації комунальних послуг за лютий 2026 року.
Враховуючи порушення відповідачем зобов`язань за договором, позивач звернувся до суду із даним позовом про стягнення з відповідача 160 545, 88 грн основного боргу, а також за порушення грошового зобов`язання нараховано та заявлено до стягнення 5 035, 54 грн пені, 48 163, 76 грн штрафу, 503, 56 грн 3 % річних та 639, 94 грн інфляційних втрат за загальний період прострочення з 11.02.2026 до 06.04.2026.
З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір оренди нежитлового приміщення № 1НИВ0250012 від 13.08.2025 та усі додатки до нього як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до приписів статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
За змістом статей 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор – прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
В силу положень статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з положеннями статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди (найму).
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом
Відносини за договором оренди (найму) регулюються параграфом 1 Глави 58 «Найм (оренда)» Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).
Частиною 1 ст. 760 ЦК України визначено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).
Відповідно до ст. 761, 765 ЦК України, право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно негайно або у строк, встановлений договором найму.
Відповідно до п. 1.5 договору, об`єкт оренди передається орендарю 01.09.2025 по акту приймання-передачі.
За змістом підп. 2.1.1 п. 2.1 договору, орендодавець зобов`язаний передати орендарю об`єкт оренди на умовах та в строки, передбачені договором, в орендне користування, яке кореспондує обов`язку орендаря, передбаченим у підп. 2.3.1 п. 2.3 договору, в строк передбачений цим договором, прийняти від орендодавця в орендне користування об`єкт оренди.
Суд встановив, що 01.09.2025 орендодавець на виконання умов договору передав, а орендар за актом приймання-передачі № 1 прийняв в оренду нежитлове складське приміщення загальною площею 456,7 кв. м, на 3 (третьому) поверсі будівлі складу (літ. Б), який знаходиться за адресою: Київська обл., м. Вишневе, вул. Промислова, 10. Вказаний акт приймання-передачі підписаний сторонами та скріплений їх відтисками печаток без зауважень та заперечень.
Отже, позивачем були виконані свої зобов`язання за договором належним чином.
Частиною 1 ст. 763 ЦК України встановлено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.
Відповідно до пп. 10.1, 10.2 договору, цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повернення об`єкта оренди по акту № 2 та повного розрахунку між сторонами згідно з умовами цього договору. Строк оренди починається з моменту прийняття орендарем об`єкта оренди за актом № 1 і закінчується 30.11.2025 включно.
Станом на дату розгляду даної справи в матеріалах справи відсутні докази повернення орендарем орендодавцю орендованого майна у визначеному договором порядку за актом приймання-передачі. Протилежного матеріали справи не містять.
Виходячи з умов договору, зокрема п. 9.2 договору, орендар зобов`язаний сплатити орендодавцю плату за оренду та всі інші платежі за весь строк до моменту фактичного повернення об`єкта оренди орендодавцю.
Згідно з ст. 762 ЦК України, за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за найм (оренду) майна. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.
За умовами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Умовою виконання зобов`язання – є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.
Згідно з пп. 3.1, 3.2 договору, орендар зобов`язаний вносити плату за користування об`єктом оренди в розмірах та в строки, обумовлені цим договором. Плата за оренду нараховується орендареві з дати підписання сторонами акта № 1.
У пункті 3.3 договору визначено, якщо інше не передбачено цим договором, плата за оренду сплачується орендарем щомісяця, не пізніше 10-го числа поточного (оплачуваного) місяця.
Орендодавець виставляє орендареві рахунок на оплату плати за оренду, розрахованої відповідно до додатка № 2 до цього договору. Орендар зобов`язаний сплачувати плату за оренду не пізніше строку, зазначеного в цьому договорі, незалежно від факту одержання їм зазначених рахунків. При неотриманні орендарем зазначених рахунків, плата за оренду розраховується орендарем самостійно відповідно до додатка № 2 до цього договору (п. 3.4 договору).
Отже, враховуючи наведені вище приписи чинного законодавства та умови пп. 3.3, 3.4 договору, суд дійшов висновку, що строк здійснення відповідачем зобов`язання за договором в частині сплати орендної плати за період лютий – березень 2026 року є таким, що настав, а саме:
- строк оплати орендної плати за лютий 2026 року є таким, що настав 10.02.2026;
- строк оплати орендної плати за березень 2026 року є таким, що настав 10.03.2026.
Крім того, пунктом 3.6 договору передбачено, що орендар, крім плати за оренду, повинен компенсувати/сплачувати витрати на комунальні послуги, якими він користується (електроенергія, водопостачання, опалення й т.д.), та витрати на комунальні послуги в місцях загального користування, які розподіляються між всіма орендарями будівлі пропорційно площі об`єкта оренди до загальної площі будівлі. 
Компенсація витрат на комунальні послуги не входить до розрахунку плати за оренду та оплачується орендарем за діючими тарифами. Орендар компенсує орендодавцю витрати на комунальні послуги на підставі виставлених орендодавцем рахунків, згідно отриманих від орендодавця розрахунків фактичних витрат, а також у випадку встановлення орендодавцем лічильників – на підставі їх показників (підп. 3.6.1, 3.6.2 договору).
За змістом підп. 3.6.3 договору, перерахування компенсації витрат на комунальні послуги здійснюється орендарем на підставі виставлених орендодавцем рахунків або актів наданих послуг (щодо компенсації комунальних послуг), не пізніше 10 числа місяця, наступного за оплачуваним місяцем. Орендодавець до 5 числа місяця, що слідує за оплачуваним місяцем, виставляє орендареві рахунки на компенсацію витрат на комунальні послуги та акт наданих послуг (щодо компенсації комунальних послуг). Обов`язок по отриманню вищевказаного рахунка та акта покладається на орендаря. 
Отже, враховуючи наведені вище приписи чинного законодавства та умови п. 3.6 договору, суд дійшов висновку, що строк здійснення відповідачем зобов`язання за договором в частині компенсації витрат на комунальні послуги за лютий 2026 року є таким, що настав 10.03.2026.
Звертаючись до суду із даним позовом позивач стверджував, що відповідач зобов`язання за договором в частині повної та своєчасної оплати орендної плати та компенсації комунальних послуг не виконав належним чином, не сплатив орендну плату за оренду, не компенсував витрати на комунальні послуги, хоча об`єктом оренди користувався, у зв`язку із чим заборгованість відповідача за договором оренди в складає 160 545, 88 грн, з якої 128 413, 19 грн заборгованість зі сплати орендної плати за період лютий – березень 2026 року та 32 132, 69 грн заборгованість з компенсації комунальних послуг за лютий 2026 року.
Разом з цим, 19.05.2026 до суду через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому повідомив суд, що заборгованість станом на дату відкриття провадження у справі відсутня, оскільки розрахунки проведені в повному обсязі, на підтвердження чого долучив до відзиву на позовну заявою копії наступних платіжних доручень: № 1435 від 12.03.2026, № 1445 від 16.03.2026, № 1454 від 23.03.2026, № 1461 від 25.03.2026, № 1466 від 27.03.2026, № 1469 від 30.03.2026, № 1474 від 31.03.2026, № 1477 від 31.03.2026, № 1484 від 02.04.2026, № 1491 від 09.04.2026, № 1506 від 15.04.2026, № 1514 від 17.04.2026, загальна сума яких складає 160 545, 88 грн.
У відповіді на відзив позивач підтвердив, що станом на дату подачі відповіді на відзив відповідачем перераховано грошові кошти в загальному розмірі 160 545, 88 грн у період з 12.03.2026 по 17.04.2026: згідно платіжної інструкції № 1435 від 12.03.2026 перераховано 3 132, 69 грн; № 1445 від 16.03.2026 перераховано 10 000, 00 грн; № 1454 від 23.03.2026 перераховано 10 000, 00 грн; № 1461 від 25.03.2026 перераховано 9 000,00 грн; № 1466 від 27.03.2026 перераховано 33 994,31 грн; № 1469 від 30.03.2026 перераховано 20 000,00 грн; № 1474 від 31.03.2026 перераховано 10 000, 00 грн; № 1477 від 31.03.2026 перераховано 10 418, 88 грн; № 1484 від 02.04.2026 перераховано 20 000, 00 грн; № 1491 від 09.04.2026 перераховано 10 000, 00 грн; № 1506 від 15.04.2026 перераховано 10 000, 00 грн; № 1514 від 17.04.2026 перераховано 14 000,00 грн, копії яких долучив до відповіді на відзив.
Суд встановив, що відповідач, на виконання умов договору в частині оплати орендної плати за період лютий – березень 2026 року та компенсації комунальних послуг за лютий 2026 року сплатив на користь позивача у період з 12.03.2026 до 17.04.2026 грошові кошти в загальній сумі 160 545, 88 грн, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжними інструкціями. 
Оплату орендної плати за лютий 2026 року в сумі 63 994, 31 грн здійснено відповідачем в повному обсязі у період з 27.03.2026 до 31.03.2026 згідно з наступними платіжними інструкціями: № 1466 від 27.03.2026 на суму 33 994, 31 грн, № 1469 від 30.03.2026 на суму 20 000, 00 грн, № 1474 від 31.03.2026 на суму 10 000, 00 грн, для яких є спільним призначення платежу: «оплата за оренду приміщення 02.2026 р. зг. рах. №31/2026 від 28.01.2026 р.».
Оплату орендної плати за березень 2026 року в сумі 64 418, 88 грн здійснено відповідачем в повному обсязі у період з 31.03.2026 до 17.04.2026 згідно з наступними платіжними інструкціями: № 1477 від 31.03.2026 на суму 10 418, 88 грн, № 1484 від 02.04.2026 на суму 20 000, 00 грн, № 1494 від 09.04.2026 на суму 10 000, 00 грн, № 1506 від 15.04.2026 на суму 10 000, 00 грн, № 1514 від 17.04.2026 на суму 14 000, 00 грн, для яких є спільним призначення платежу: «оплата за оренду приміщення 03.2026 р. зг. рах. №75/2026 від 26.02.2026 р.».
Компенсацію комунальних послуг за лютий 2026 року в сумі 32 132, 69 грн здійснено відповідачем в повному обсязі у період з 12.03.2026 до 25.03.2026 згідно з наступними платіжними інструкціями: № 1435 від 12.03.2026 на суму 3 132, 69 грн, № 1445 від 16.03.2026 на суму 10 000, 00 грн, № 1454 від 23.03.2026 на суму 10 000, 00 грн, № 1461 від 25.03.2026 на суму 9 000, 00 грн, для яких є спільним призначення платежу: «компенсація за комунальні послуги 02.2026 р зг. рах. 000016392026/3780 від 28.02.2026 р.».
З огляду на наведене вище, суд встановив, що станом на дату розгляду даної справи заборгованість відповідача за договором оренди в розмірі 160 545, 88 грн, з якої 128 413, 19 грн заборгованість зі сплати орендної плати за період лютий – березень 2026 року та 32 132, 69 грн заборгованість з компенсації комунальних послуг за лютий 2026 року, відсутня. Вказана обставина не заперечується сторонами.
Тобто, станом на 17.04.2026 відповідач, хоча із простроченням, проте виконав зобов`язання за договором в частині оплати орендної плати та компенсації комунальних послуг за спірний період в повному обсязі. 
За змістом п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Закриття провадження у справі – це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.
Положення цієї норми можуть бути застосовані судом лише у разі встановлення обставин відсутності між сторонами спірного матеріального правовідношення (постанова Верховного Суду від 18.11.2021 у справі № 910/18700/20).
Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. 
Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу України можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. 
Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі. 
Одночасно слід зазначити, що предмет спору – це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 13/51-04.
Як вбачається з матеріалів справи, порушення провадження у даній справі було здійснено ухвалою Господарського суду Київської області від 20.04.2026.
Разом з цим, матеріалами справи підтверджується та визнається сторонами, що станом на 17.04.2026 відповідач виконав зобов`язання за договором в частині оплати орендної плати та компенсації комунальних послуг за спірний період в повному обсязі, тобто станом на дату порушення провадження у даній справі основний борг за договором був відсутній.
За наведених вище обставин, вимога позивача в частині стягнення з відповідача основного боргу задоволенню не підлягає, у зв`язку із чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 160 545, 88 грн основного боргу.
Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача 5 035, 54 грн пені, 48 163, 76 грн штрафу, 503, 56 грн 3 % річних та 639, 94 грн інфляційних втрат за порушення відповідачем грошового зобов`язання, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Враховуючи сплату відповідачем орендної плати та компенсацію комунальних платежів із порушенням строків, узгоджених сторонами, у орендодавця наявне право застосувати до орендаря відповідальність, передбачену договором та законом.
Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.
Згідно з ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
За умовами п. 7.2 договору, у випадку затримок з боку орендаря в перерахуванні будь-яких платежів, передбачених цим договором, на користь орендодавця, орендар сплачує пеню в розмірі офіційно встановленої подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, за кожний день прострочення від суми заборгованості.
За порушення грошового зобов`язання позивач нарахував на підставі п. 7.2 та заявив до стягнення з відповідача 5 035, 54 грн пені, розраховану наступним чином:
- за порушення строку сплати орендної плати за лютий 2026 року розмір пені за період прострочення з 11.02.2026 до 06.04.2026 складає 2 892, 89 грн;
- за порушення строку сплати орендної плати за березень 2026 року розмір пені за період прострочення з 11.03.2026 до 06.04.2026 складає 1 429, 57 грн;
- за порушення строку компенсації комунальних послуг за лютий 2026 року розмір пені за період прострочення з 11.03.2026 до 06.04.2026 складає 713, 08 грн.
Суд зазначає, що позивачем вірно визначено періоди прострочення зі сплати орендної плати та компенсації комунальних послуг.
Разом з цим, позивач при здійсненні нарахування штрафних санкцій не врахував, що у разі часткових оплат орнедної плати/компенсації комунальних послуг, якщо період нарахування припиняється частковою оплатою, то фактична дата оплати не враховується у період нарахування штрафних санкцій.
Відповідно до ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Враховуючи наведене вище, при здійсненні нарахування штрафних санкції за порушення відповідачем грошового зобов`язання слід враховувати як дати часткового виконання відповідачем грошового зобов`язання, так і дати припинення зобов`язання зі сплати орендної плати та компенсації комунальних послуг.
Як було встановлено судом вище, оплату орендної плати за лютий 2026 року в сумі 63 994, 31 грн здійснено відповідачем в повному обсязі у період з 27.03.2026 до 31.03.2026 згідно з платіжними інструкціями: № 1466 від 27.03.2026 на суму 33 994, 31 грн, № 1469 від 30.03.2026 на суму 20 000, 00 грн, № 1474 від 31.03.2026 на суму 10 000, 00 грн.
Оплату орендної плати за березень 2026 року в сумі 64 418, 88 грн здійснено відповідачем в повному обсязі у період з 31.03.2026 до 17.04.2026 згідно з наступними платіжними інструкціями: № 1477 від 31.03.2026 на суму 10 418, 88 грн, № 1484 від 02.04.2026 на суму 20 000, 00 грн, № 1494 від 09.04.2026 на суму 10 000, 00 грн, № 1506 від 15.04.2026 на суму 10 000, 00 грн, № 1514 від 17.04.2026 на суму 14 000, 00 грн.
Компенсацію комунальних послуг за лютий 2026 року в сумі 32 132, 69 грн здійснено відповідачем в повному обсязі у період з 12.03.2026 до 25.03.2026 згідно з наступними платіжними інструкціями: № 1435 від 12.03.2026 на суму 3 132, 69 грн, № 1445 від 16.03.2026 на суму 10 000, 00 грн, № 1454 від 23.03.2026 на суму 10 000, 00 грн, № 1461 від 25.03.2026 на суму 9 000, 00 грн.
Тобто, зобов`язання зі сплати орендної плати за лютий 2026 року відповідачем виконано в повному обсязі 31.03.2026, за березень 2026 року виконано в повному обсязі 17.04.2026, а зобов`язання з компенсації комунальних послуг виконано в повному обсязі 25.03.2026, а відтак зобов`язання в цій частині припинились відповідно до ст. 599 ЦК України, внаслідок чого нарахування штрафних санкцій після припинення зобов`язання є неправомірним.
Отже, здійснивши власний перерахунок пені, з урахуванням дат виникнення прострочення по оплаті орендної плати та компенсації комунальних послуг, з урахуванням умов договору, здійснених відповідачем часткових оплати, а також порядку розрахунків погодженого сторонами, обмеживши нарахування пені датами, що передують встановленим судом датам припинення зобов`язань зі сплати орендної плати та компенсації комунальних послуг, в межах розрахунку позивача, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню частково в сумі 3 929, 80 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України – видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.
Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного суду від 08.08.2018 у справі № 908/1843/17, постанові Верховного Суду України від 09.04.2012 у справі № 3-88гс11, постанові Верховного Суду України від 27.04.2012 у справі № 3-24гс12, постанові Верховного Суду від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17, постанові Верховного Суду від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16, постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі № 922/1720/17.
Підпунктом 7.2.1.3 п. 7.2 договору передбачено, що до орендаря застосовується додаткова відповідальність за прострочення виконання грошових зобов`язань: якщо період прострочення становить більше 7 календарних днів, то орендар зобов`язаний сплатити орендодавцю штраф у розмірі 30 % від простроченої суми грошового зобов`язання.
За порушення відповідачем грошового зобов`язання позивач нарахував на підставі підп. 7.2.1.3 п. 7.2 договору та заявив до стягнення з відповідача 48 163, 76 грн штрафу у розмірі 30 % від простроченої суми грошового зобов`язання, розраховану наступним чином: - за порушення строку сплати орендної плати за лютий 2026 року розмір штрафу становить 19 198, 29 грн; - за порушення строку сплати орендної плати за березень 2026 року розмір штрафу становить 19 325, 66 грн; - за порушення строку компенсації комунальних послуг за лютий 2026 року розмір штрафу становить 9 639, 81 грн.
Як було встановлено судом вище, строк оплати орендної плати за лютий 2026 року є таким, що настав 10.02.2026, строк оплати орендної плати за березень 2026 року є таким, що настав 10.03.2026.
Однак, з матеріалів справи вбачається, що оплату орендної плати за лютий 2026 року в сумі 63 994, 31 грн здійснено відповідачем в повному обсязі у період з 27.03.2026 до 31.03.2026, тобто відповідачем допущено прострочення зі сплати орендної плати за лютий 2026 року більше 7 календарних днів, а тому є правомірним нарахування штрафу у розмірі 30 % від простроченої суми грошового зобов`язання в розмірі 63 994, 31 грн (63994,31*30%=19198,29 грн).
Оплату орендної плати за березень 2026 року в сумі 64 418, 88 грн здійснено в повному обсязі у період з 31.03.2026 до 17.04.2026, тобто відповідачем допущено прострочення зі сплати орендної плати за лютий 2026 року більше 7 календарних днів, а тому є правомірним нарахування штрафу у розмірі 30 % від простроченої суми грошового зобов`язання в розмірі 64 418, 88 грн (64 418, 88*30%=19325,66 грн).
Також, як було встановлено судом вище, строк здійснення відповідачем зобов`язання за договором в частині компенсації витрат на комунальні послуги за лютий 2026 року є таким, що настав 10.03.2026.
Компенсацію комунальних послуг за лютий 2026 року в сумі 32 132, 69 грн здійснено відповідачем в повному обсязі у період з 12.03.2026 до 25.03.2026 згідно з наступними платіжними інструкціями: № 1435 від 12.03.2026 на суму 3 132, 69 грн, № 1445 від 16.03.2026 на суму 10 000, 00 грн, № 1454 від 23.03.2026 на суму 10 000, 00 грн, № 1461 від 25.03.2026 на суму 9 000, 00 грн.
Отже, відповідачем допущено прострочення з компенсації комунальних послуг за лютий 2026 року більше 7 календарних днів лише в сумі 19 000, 00 грн, оскільки платежі від 12.03.2026 та від 16.03.2026 були здійснені в межах вказаного 7-денного терміну, а тому є правомірним нарахування штрафу у розмірі 30 % від простроченої суми грошового зобов`язання в розмірі 19 000, 00 грн (19000,00*30%=5700,00 грн).
Таким чином, здійснивши власний перерахунок штрафу за прострочення відповідачем грошового зобов`язання більше 7 календарних днів, враховуючи встановлені судом прострочені суми грошового зобов`язання, від яких підлягає нарахуванню штраф у розмірі 30 %, з урахуванням умов договору, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафу підлягають задоволенню частково в сумі 44 223, 95 грн.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не установлений договором або законом.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Стаття 625 ЦК України застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язання.
Суд звертає увагу позивача, що Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця – інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця – інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.
Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.
Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: - час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; - час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.
Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.
За порушення грошового зобов`язання позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача 503, 56 грн 3 % річних та 639, 94 грн інфляційних втрат, розраховані наступним чином:
- за порушення строку сплати орендної плати за лютий 2026 року розмір 3 % за період прострочення з 11.02.2026 до 06.04.2026 складає 289, 29 грн, а інфляційних втрат складає 639, 94 грн;
- за порушення строку сплати орендної плати за березень 2026 року розмір 3 % за період прострочення з 11.03.2026 до 06.04.2026 складає 142, 96 грн, а інфляційних втрат складає 0,00 грн;
- за порушення строку компенсації комунальних послуг за лютий 2026 року розмір 3 % за період прострочення з 11.03.2026 до 06.04.2026 складає 71, 31 грн, а інфляційних втрат складає 0,00 грн.
Здійснивши власний перерахунок 3 % річних та інфляційних втрат, з урахуванням дат виникнення прострочення по оплаті орендної плати та компенсації комунальних послуг, з урахуванням умов договору, здійснених відповідачем часткових оплати, а також порядку розрахунків погодженого сторонами, обмеживши нарахування датами, що передують встановленим судом датам припинення зобов`язань зі сплати орендної плати та компенсації комунальних послуг, в межах розрахунку позивача, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3 % річних підлягають задоволенню частково в сумі 392, 97 грн, а позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню повністю в сумі 639, 94 грн.
Відповідач заявлені до стягнення суми штрафних санкцій не оспорив, контррозрахунку пені, штрафу, 3 % річних та інфляційних втрат до суду не надав.
Крім того, відповідач не надав до суду жодних належних та допустимих доказів неможливості виконання зобов`язання за договором в частині своєчасної оплати орендної плати та компенсації комунальних послуг у визначений сторонами строк з незалежних від нього причин, а тому підстави для звільнення відповідача від відповідальності відсутні. 
Докази звернення відповідачем до позивача із повідомленнями останнього про неможливість своєчасного виконання орендарем грошових зобов`язань за договором у визначений сторонами строк відповідач до суду також не надав.
Відповідач не довів існування документально підтверджених обставин непереборної сили у даному конкретному випадку, які б перешкоджали йому виконати належним чином зобов`язання за договором оренди в частині сплати орендної плати та компенсації комунальних послуг.
Всі інші клопотання, заяви, доводи та міркування учасників судового процесу судом досліджені, однак залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують зазначених висновків суду.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.
Відповідно до ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Слід зазначити, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).
Крім того, відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «РуїсТоріха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів відповідача та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.
Приймаючи до уваги висновки суду про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 609, 41 грн.
Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236 – 240 Господарського процесуального кодексу України, суд
В И Р І Ш И В:
1. Позовні вимоги задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮМАКС-ПРОМ» (місцезнаходження: б. Гавела Вацлава, буд. 16А, поверх 4, м. Київ, 03065; код ЄДРПОУ 44617957) на користь Приватного акціонерного товариства «Н И В А» (місцезнаходження: вул. Промислова, буд. 10, м. Вишневе, Києво-Святошинський р-н, Київська обл., 08132; код ЄДРПОУ 19253407) 3 929, 80 грн пені, 44 223, 95 штрафу, 392, 97 грн 3% річних, 639, 94 грн інфляційних втрат та 609, 41 грн судового збору.
3. В іншій частині позовних вимог відмовити. 
4. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 22.07.2026.

Суддя Л.В. Сокуренко