Справа № 372/6314/25 
Провадження 2-465/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)

23 березня 2026 року  Обухівський районний суд Київської області в складі :
головуючого судді Кравченка М.В.
при секретарі Ільїній А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення коштів за договором розписки, просить стягнути з відповідача на її користь грошові кошти, а саме: суму заборгованості в розмірі 451 318 грн. 01 коп., пеню в розмірі 31 215 грн. 54 коп., 3% річних в розмірі 18 729 грн. 00 коп., інфляційні витрати в розмірі 73 300 грн. 49 коп., також просила стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору в розмірі 5 745 грн. 04 коп.
Обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань відповідно до договору позики від 01.06.2021 року, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М., зареєстрованого в реєстрі № 5445, відповідно до умов якого вона передала відповідачу грошові кошти в сумі 373 152 грн. 00 коп., строком до 01.06.2024 року, однак після спливу зазначеного строку відповідач кошти так і не повернув, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. 
04.11.2025 року винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у цивільній справі та розгляд справи за правилами загального позовного провадження. призначено підготовче судове засідання.
30.01.2026 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. 
18.02.2026 року винесено ухвалу про задоволення клопотання представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_4 (ел. пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (vkz.court.gov.ua).
Позивачка та представник позивачки в судове засідання не з`явились, представник позивачки подав до уду заяву в якій просив проводити розгляду спраив без його участі та участі позивачки. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечив.
Відповідач, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце слухання справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Заяв, клопотань чи заперечень суду не подав.
У свою чергу відповідачка відзив на позовну заяву у строк, встановлений ухвалою про відкриття провадження, до суду не подала, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.
Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Перевіривши та дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судом встановлено наступні обставини.
01.06.2021 року між відповідачем ОСОБА_2 та позивачкою ОСОБА_1 укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М., зареєстрованого в реєстрі за №5445 (далі - договір), відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_2 прийняв у власність грошові кошти в сумі 373 152,00 грн., що є еквівалентом суми 13 520,00 доларів США, строком до 01.06.2024 року.
Як вбачається з п. 2 договору, зазначену вище суму грошей позичальник (відповідач) повинен повернути позикодавцеві (позивачу) в строк до 01 червня 2024 року включно готівкою або в безготівковому порядку.
Пунктом 3 договору передбачено, що повернення позики здійснюватиметься в м. Києві готівкою в гривнях за курсом продажу доларів США в АТ КБ «Приват Банк» на картковий рахунок: 1) в АКТ БК «Приват Банк», МФО 305299, картка № НОМЕР_1 , отримувач ОСОБА_3 ; 2) в АТ «Універсал Банк»/monobank, МФО 322001, ( НОМЕР_2 ), картка № НОМЕР_3 , отримувач ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_4 ; 3) в АТ «Універсал Банк»/monobank, МФО 322001, (НОМЕР_9), картка № НОМЕР_5 , отримувач ОСОБА_1 .
За погодженнями між сторонами повернення позики здійснюється частинами в наступні строки та розміри:
Щомісячно, до 01 числа кожного місяця, починаючи з липня 2021 року по травень 2024 року - еквівалент 195 доларів США у гривнях;
До першого червня 2024 року - еквівалент 6 695 доларів США у гривнях.
Відповідно до п. 5 договору позичальник вправі повернути, а позикодавець зобов`язаний прийняти позичену суму і до настання строку, зазначеного в п. 2 цього договору.
Згідно п. 9 договору якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобов`язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу у гривнях, пеню в розмірі 5 % процентів від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення, включаючи день оплати.
Пунктом 18 договору передбачено, що сторони, керуючись ст. 259 Цивільного кодексу України домовились, що позовна давність по стягненню з позичальника грошових зобов`язань, штрафних санкцій, збитків та/або інших витрат, передбачених цим договором, встановлюється тривалістю 5 (п`ять) років.
Відповідач, на виконання умов договору частково сплатив заборгованість в наступному розмірі:
01.07.2021 сплачено 5 355,00 грн., що в еквіваленті становить 197 доларів США (курс долара в АТ КБ «Приват Банк» станом на 01.07.2021 = 27,22);
30.07.2021 сплачено 5 256,00 грн., що в еквіваленті становить 198 доларів США (курс долара в АТ КБ «Приват Банк» станом на 30.07.2021 = 26,55);
27.08.2021 сплачено 5 275,00 грн., що в еквіваленті становить 196 доларів США (курс долара в АТ КБ «Приват Банк» станом на 27.08.2021 = 26,91);
01.10.2021 сплачено 5 215,00 грн., що в еквіваленті становить 196 доларів США (курс долара в АТ КБ «Приват Банк» станом на 01.10.2021 = 26,62);
01.11.2021 сплачено 5 190,00 грн., що в еквіваленті становить 197 доларів США (курс долара в АТ КБ «Приват Банк» станом на 01.11.2021 = 26,27);
01.12.2021 сплачено 5 345,00 грн., що в еквіваленті становить 196 доларів США (курс долара в АТ КБ «Приват Банк» станом на 01.12.2021 = 27,21);
03.01.2022 сплачено 600,00 грн., що в еквіваленті становить 22 доларів США (курс долара в АТ КБ «Приват Банк» станом на 03.01.2022 = 27,20);
06.01.2022 сплачено 4 790,00 грн., що в еквіваленті становить 174 доларів США (курс долара в АТ КБ «Приват Банк» станом на 06.01.2022 = 27,49);
06.02.2022 сплачено 6 420,00 грн., що в еквіваленті становить 230 доларів США (курс долара в АТ КБ «Приват Банк» станом на 06.02.2022 = 27,90);
06.06.2022 сплачено 6 955,00 грн., що в еквіваленті становить 237 доларів США (курс долара в АТ КБ «Приват Банк» станом на 06.06.2022 = 29,25);
19.07.2022 сплачено 1 900,00 грн., що в еквіваленті становить 51 доларів США (курс долара в АТ КБ «Приват Банк» станом на 19.07.2022 = 37,20);
06.08.2022 сплачено 7 625,00 грн., що в еквіваленті становить 197 доларів США (курс долара в АТ КБ «Приват Банк» станом на 06.08.2022 = 38,60);
24.11.2022 сплачено 8 700,00 грн., що в еквіваленті становить 220 доларів США (курс долара в АТ КБ «Приват Банк» станом на 24.11.2022 = 39,50);
05.12.2022 сплачено 5 000,00 грн., що в еквіваленті становить 125 доларів США (курс долара в АТ КБ «Приват Банк» станом на 05.12.2022 = 39,90);
18.02.2023 сплачено 8 000,00 грн., що в еквіваленті становить 201 доларів США (курс долара в АТ КБ «Приват Банк» станом на 18.02.2023 = 39,75)
Отже, всього по договору відповідачем було сплачено: 197 + 198 + 196 + 196 + 197 + 196 + 22 + 174 + 230 + 237 + 51 + 197 + 220 + 125 + 201 = 2 637,00 доларів США, що в еквіваленті на дату оплати становить 81 626,00 грн.
Відповідно, станом на дату повернення позики, борг у відповідача перед позивачем становить: 13 520 - 2 637 = 10 883 доларів США, що на момент кінцевої дати повернення позики, а саме на дату 01.06.2024 (курс долара АКТ КБ «Приват Банк» 40,5) становив 440 761,50 грн.
Станом на дату звернення до суду (31.10.2025 підготовка позову) офіційний курс АТ КБ «Приватбанк» гривні по відношенню до долара США становить 41,47 грн. від так сума боргу, яка підлягає поверненню відповідно до п. 3 Договору складає 451 318 грн. 01 коп. (10 883 сума боргу х 41,47 курс долару станом на підготовку позову).
Отже, між сторонами мають місце договірні правовідносини, що походять з договору позики, нормативне регулювання яких визначено параграфом 1 глави 71 ЦК України.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України задоговором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 1 ст. 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України).
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
З огляду на викладене вище, зміст договору позики від 01 червня 2021 року про те, що відповідач ОСОБА_2 взяв в борг у позивачки ОСОБА_1 грошові кошти в загальному розмірі 373 152,00 грн., що є еквівалентом 13 520,00 доларів США за курсом продажу валюти за даними АТ КБ «Приватбанк» на день підписання договорів (1 долар США = 27,46 грн. на день підписання договору позики від 01.06.2021 року), є підтвердженням як укладення між ними договору позики, прийняттям сторонами умов та зобов`язань за договором позики, так і засвідченням отримання відповідачем ОСОБА_2 від ОСОБА_1 зазначеної грошової суми.
Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором.
Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
З огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Вказані висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 14-446цс18.
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатить гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу.
Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.
При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.
Як вбачається з умов договору, а саме п.п.2-3, дійсна воля сторін була спрямована на повернення суми позики в національній валюті України, розмір якої має визначатись як еквівалент відповідної суми в доларах США за курсом АТ КБ «Приватбанк» станом на дату повернення коштів.
Вказаний порядок визначення розміру зобов`язання відповідає положенням ст. ст. 524, 533 ЦК України та не суперечить вимогам (засадам) справедливості, добросовісності, розумності та усталеній практиці у сфері цивільних відносин.
Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України)
З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги, що строк повернення відповідачем коштів за договором позики від 01 червня 2021 року, становить 01 червня 2024 року, поряд з цим відповідачем кошти за договорами позики в зазначений строк не повернуто, свідчить про прострочення виконання Позичальником свого зобов`язання, чим порушено право позивача як позикодавця за договором позики на повернення коштів.
Разом з тим, у відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України № 3-57гс10 від 20.12.2010, , № 3-142гс11 від 23.01.2012, № 3-116гс11 від 14.11.2011, № 6-113цс14 від 01.10.2014, № 3-610гс16 від 15.06.2016, в яких зазначено, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
П. 9 договору передбачає сплату на вимогу позикодавця суму боргу у гривнях, пеню в розмірі 5 % процентів від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення, включаючи день оплати.
У зв`язку з викладеним відповідачу нараховані наступні штрафні санкції: пеня в сумі 31 215,54 грн.; інфляційне збільшення боргу в сумі 73 300,49 грн.; 3 % річних в сумі 18 729,00 грн., що підтверджується розрахунком. 
Розрахунок трьох процентів річних провадиться по формулі: суму заборгованості помножити на кількість днів прострочення та 3% і поділити на 365 днів. Представлений позивачем розрахунок узгоджується із матеріалами справи. 
Розрахунок суми позову: борг в розмірі 451 318,01 + пеня в розмірі 31 215,54 + інфляційне збільшення боргу в розмірі 73 300,49 + 3% річних в розмірі 18 729,00 = 574 563,04 грн.
В обґрунтування викладених у позовній заяві обставин до позовної заяви Позивач надав докази, а саме копії документів, перелік яких визначений у додатку до позову, та оригінали які є у позивача. Так, позивач подав до позовної заяви всі наявні докази, що підтверджують обставини, на яких гуртуються позовні вимоги з приводу спору, який виник між ним та відповідачем.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі N 758/1303/15-ц.
Таким чином, у цій справі предметом спору є стягнення боргу за договором позики, пені, 3% річних, інфляційних витрат в зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору позики від 01.06.2021 року, а тому враховуючи правовий висновок Великої палати Верховного суду викладений в постанові від 16 травня 2018 року (Справа N 686/21962/15-ц, Провадження № 14-16цс18), відповідач має грошове зобов`язання перед позивачкою, що підтверджується матеріалами справи, яке станом на сьогоднішній день відповідачем не виконане.
З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивачки виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України, що підтверджує правову позицію позивача.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).
Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Оскільки відповідач в односторонньому порядку не виконує грошові зобов`язання, позивач просить в судовому порядку стягнути з відповідача на її користь, грошові кошти та понесені судові витрати, на нього в судовому порядку слід покласти обов`язок сплати позивачці, передбачені законом кошти. 
Враховуючи викладені вище обставини, вирішуючи спір на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що доводи позову ґрунтуються на законі та матеріалах справи, позивачка довела порушення відповідачем своїх прав та законних інтересів, які підлягають судовому захисту, а відповідач не спростував наявність обставин, які покладені в основу позову, тому позовні вимоги слід задовольнити.
Щодо вимог позивачки про відшкодування відповідачем понесених судових витрат в частині відшкодування судового збору, такі вимоги суд вважає правомірними, оскільки вони відповідають ст. 141 ЦПК України та підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.
За таких обставин стягненню з відповідачки на користь позивача підлягає сума сплаченого судового збору в розмірі 5 745 грн. 63 коп.
Керуючись ст.ст. 4, 10, 76, 259, 264-265, 268, 273, 365 ЦПК України, ст.ст. 16, 509, 525, 526, 625, 1046, 1049 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 ) суму заборгованості в розмірі 451 318 грн. 01 коп., пеню в розмірі 31 215 грн. 54 коп., 3% річних в розмірі 18 729 грн. 00 коп., інфляційні витрати в розмірі 73 300 грн. 49 коп., суму сплаченого судового збору в розмірі 5 745 грн. 04 коп., а всього 580 308 грн. 67 коп.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення також може бути переглянуто Обухівським районним судом Київської області у випадку подання відповідачем відповідної письмової заяви протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя         М.В.Кравченко