Справа № 523/4242/26
Провадження №2/523/4169/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2026 р. м.Одеса   

Пересипський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді – Далеко К.О.
за участю секретаря судового засідання – Дяченко Т.С.,
представника позивача Органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради: Познякової О.О., 
представника відповідача ОСОБА_1 : адвоката Артьомової Т.К.,
представника третьої особи Служби у справах дітей Одеської міської ради: Тимошевської Ю.Й.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №17 в м. Одеса, цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,
ВСТАНОВИВ:
І . Зміст вимог та заперечень учасників справи.
Доводи позову. 
Орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради звернувся до суд з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Обґрунтовано позов тим, що до органу опіки та піклування Пересипської райадміністрації Одеської міської ради зі Служби у справах дітей Одеської міської ради надійшло клопотання та документи стосовно невідкладного відібрання малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без позбавлення батьківських прав. 
З метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини Пересипською районною адміністрацією Одеської міської ради видано розпорядження № 88р від 13.02.2026 «Про негайне відібрання малолітньої дитини». 
Із документів наданих Службою у справах дітей Одеської міської ради з`ясовано наступне. 
11.02.2026 до Служби у справах дітей Одеської міської ради в телефонному режимі від відділу поліції № 3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області надійшла інформація про отримання повідомлення службою «102» стосовно того, що за адресою: АДРЕСА_1 , чоловік в неадекватному стані бігав з ножем, малолітньою дитиною на руках, яку кидав головою об стіну, та кричав, що переріже собі шию. Спеціалістами Служби у справах дітей ОМР спільно з представником ювенальної превенції ВП № 3 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області з метою належного реагування на повідомлення, негайно здійснено виїзд за адресою, а саме: АДРЕСА_1 , та з`ясовано, що за вказаною адресою розташований хостел, хазяйка якого і дала виклик на спецлінію «102».
В кімнаті знаходилися представники Нацгвардії та скривавлений чоловік в кайданках, який лежав на підлозі, кричав та поривався зробити з собою щось. Зі слів хазяйки хостелу, чоловік в стані агресії бив та неодноразово кидав малолітню дитину на підлогу, тому вона й зателефонувала до служби «102». Чоловік назвався ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , документів, що посвідчують особу надано не було. Пояснив, що він співмешканець ОСОБА_1 . Не дивлячись, на голосні розмови в кімнаті, малолітня дитина спала, не прокидаючись, що викликало занепокоєння і тривогу. Матері дитини в кімнаті не було. Була викликана бригада швидкої медичної допомоги для огляду малолітньої Дитини.
11.02.2026 проведено оцінку рівня безпеки малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що складено відповідний акт. Згідно з актом проведення оцінки рівня безпеки дитини, дитина має зовнішні ознаки недогляду та занедбаності, брудна, незабезпечена необхідним харчуванням, необхідною медичною допомогою, предметами особистої гігієни, належними умовами перебування та наглядом матері. Помешкання, в якому проживає дитина, в антисанітарному стані. Перебування малолітньої дитини в таких умовах, негативно впливає на її життя, стан здоров`я, розвиток та призводить до неналежного рівня задоволення її індивідуальних потреб відповідно до віку, загрожує її життю та здоров`ю. Висновок щодо рівня безпеки малолітньої дитини - дуже небезпечно.
Малолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , бригадою швидкої медичної допомоги та спеціалістами Служби у справах дітей ОМР, доставлено до КНП «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» з метою медичного обстеження. 
Відповідно до консультаційного висновку спеціалістів № 2099 від 11.02.2026, на час огляду дитини, ран та травматичних ушкоджень не виявлено. 
В подальшому, в межах компетенції, спеціалістами Служби у справах дітей ОМР, малолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , доставлено до КНП «Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини № 3 "Сонечко" Одеської міської ради. 
Під час огляду малолітньої дитини, до кімнати повернулася матір, ОСОБА_1 , яка надала наявні в неї документи. Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00055259884 від 10.12.2025, при реєстрації народження малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. 
Відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 1793/0200-0208-11 від 25.12.2025, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області, як одержувач державної допомоги при народженні дитини з 01.02.2025 по 29.02.2028 відповідно до постанови КМУ від 27.12.2001 № 1751 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми» на дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
З пояснень ОСОБА_1 від 11.02.2026 з`ясовано, що вона залишила дитину з батьком, співмешканцем ОСОБА_3 , бо їй стало зле, та вона пішла викликати швидку медичну допомогу, так як вона вагітна та боялася втратити дитину. Її привезли до обласної лікарні, оглянули, надали необхідні ліки, та вона відразу поїхала додому, бо співмешканець не відповідав на її телефонні дзвінки, відповіли представники правоохоронних органів, які повідомили, що ОСОБА_3 знаходиться в неадекватному стані. Була викликана швидка медична допомога для ОСОБА_3 та бригада швидкої медичної педіатричної допомоги для дитини. 
Під час обстеження житлово-побутових умов, з`ясовано, що в кімнаті було брудно, розкидані речі, одяг, повсюди кров та блювота, перевернуті меблі. У ліжку поряд з дитиною була пляшка горілки. Малолітня дитина не має власного ліжка, не забезпечена продуктами харчування.
Вищевикладене свідчить про ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, яке полягає в тому, що мати свідомо не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. 
Доводи відзиву на позов.
Відповідачка ОСОБА_1 скористалась своїм правом, та через свого представника – адвоката Артомову Т.К., в порядку ст. 178 ЦПК України, подала до суду відзив на позовну заяву, яким позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Обґрунтовано відзив на позов тим, що позивач фактично обґрунтовує позов окремими подіями, які відбулися у лютому 2026 року, не дослідивши подальшу поведінку відповідачки, зміни у житті, ставлення до дитини, обставини що існують на день розгляду справи. З 17.06.2026 ОСОБА_4 перебуває у Центрі підтримки матері і дитини ГО «Будинок мами», де отримує соціальні послуги притулку, соціального супроводу, психологічної та правової підтримки. За час перебування у Центрі, фахівцями зафіксовано позитивну динаміку у формуванні батьківських компетентностей, практичних навичок догляду за молодшою дитиною, взаємодії з фахівцями та подоланні складних життєвих обставин, що підтверджується Інформаційною довідкою ГО «Будинок мами» про результати соціального супроводу ОСОБА_5 . При цьому зазначила, що до початку надання соціальних послуг ГО «Будинок мами» соціальний супровід ОСОБА_5 іншими суб`єктами не здійснювався, що підтверджується відсутністю відповіді на запит ГО «Будинок мами» від 01.07.2026, направлений до Служби у справах дітей щодо надання інформації про проведення раніше соціального супроводу сім`ї.
Позивач приховав від суду докази, які спростовують його позов. До матеріалів справи долучено довідку КНП «Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини №3 "Сонечко"» №850 від 29.06.2026 року. У зазначеній довідці адміністрація підтверджує, що після виписки з пологового будинку, відповідачка разом із чоловіком прибула до дитини, постійно телефонувала до закладу, цікавилася здоров`ям доньки, регулярно відвідувала дитину, приносила продукти харчування, приносила дитячий одяг, приносила засоби гігієни, підтримувала постійний контакт із лікарями. Таким чином, твердження позивача про те, що відповідач самоусунулась від виконання материнських обов`язків, повністю спростовуються власними документами закладу. 
У матеріалах справи містяться взаємовиключні докази. Позивач долучив дві довідки одного й того самого закладу. Перша містить твердження, що відповідачка жодного разу не відвідувала дитину. Друга довідка містить перелік конкретних дат відвідувань відповідачки, а також підтверджує постійний телефонний зв`язок та передачу необхідних речей. Такі суперечності свідчать про неналежність та недостовірність доказів.
Також Позивач не врахував стан здоров`я відповідачки. На момент перебування дитини у закладі, відповідачка була вагітною другою дитиною. Це підтверджується медичною документацією Одеського обласного перинатального центру. Після народження другої дитини, вона проходила післяпологову реабілітацію. Саме цим пояснюється неможливість окремих особистих відвідувань дитини. Незважаючи на це, відповідачка постійно телефонувала до закладу, цікавилась станом доньки та підтримувала контакт із медичними працівниками. Отже, відсутність окремих особистих відвідувань була викликана поважними причинами, а не небажанням відповідачки виховувати дитину.
Події 11.02.2026 року не можуть бути достатньою підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідачка не заперечує, що мала місце складна життєва ситуація. Однак, небезпечна ситуація виникла внаслідок поведінки співмешканця, який перебував у неадекватному стані. Саме після цього державні органи втрутилися у ситуацію. Разом із тим, одна подія сама по собі не свідчить про свідоме ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків. зв`язок. Після цих подій, відповідачка не залишила дитину, а навпаки підтримувала з нею постійний зв`язок. 
Відповідачка не відмовлялася від дитини. Жодної заяви про відмову від дитини відповідачка не писала. Після народження другої дитини одразу повідомила адміністрацію закладу про пологи.
Станом на сьогодні, позивач не перевірив житлові умови відповідачки, позов ґрунтується виключно на подіях, які відбулися більше року тому. Проте, належних та допустимих доказів того, що відповідачка свідомо, умисно та безповоротно ухилялася від виконання батьківських обов`язків, позивачем суду не надано.
ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення у справі.
Ухвалою суду від 05.03.2026 року відкрито загальне позовне провадження, призначено судове засіданні по справі.
Ухвалами суду від 21.07.2026 задоволено клопотання сторін про проведення судових засідань в режимі відеоконференції.
Ухвалою суду від 21.07.2026 року закрито підготовче провадження, та призначено справу до розгляду по суті.
Судом здійснювалось фіксування судового засідання, в порядку ч.1 ст.247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
ІІІ. Позиції сторін.
У судовому засіданні представник позивача органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради Позднякова О.О. підтримала позовну заяву у повному обсязі, просила позов задовольнити. 
У судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_1 – адвокат Артьомова Т.К. заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначила що відсутні правові підстави для застосування відносно відповідачки ОСОБА_1 такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. Дійсно, було складна життєва ситуація, однак адвокат просила врахувати, що коли забирали у відповідачки дитину, її не було вдома, оскільки вона перебувала на лікуванні, будучи вагітною, дитину залишила на біологічного батька дитини, не думала що виникне така крайня ситуація. Наразі, відповідачка хоче забрати дитину, перебуває у Центрі підтримки матері і дитини ГО «Будинок мами», де отримує соціальні послуги притулку, соціального супроводу, психологічної та правової підтримки. Біологічний батько дитини служить у Збройних силах України, адвокат також з ним спілкувалась, він дуже переживає, що внаслідок його дій забрали дитину, обіцяв що така ситуація більше не буде мати повторення. Вони з відповідачкою одружились, створили сім`ю, та мають намір виховувати дітей у любові, повазі, вчиняти всі дії для забезпечення дітей всім необхідним, та належного виконання своїх батьківських обов`язків. В матеріалах справи відсутні докази ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків. Також повідомила про суперечність доказів, наданих позивачем до матеріалів справи.
У судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Одеської міської ради - Тимошевська Ю.Й. підтримала позов, просила його задовольнити.
ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що громадянка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є матір`ю малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис № 250 від 26.02.2025, складений Пересипським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00055259884 від 10.12.2025, при реєстрації народження малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.
Відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 1793/0200-0208-11 від 25.12.2025, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області, як одержувач державної допомоги при народженні дитини з 01.02.2025 по 29.02.2028 відповідно до постанови КМУ від 27.12.2001 № 1751 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми» на дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
З метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Пересипською районною адміністрацією Одеської міської ради видано розпорядження № 88р від 13.02.2026 «Про негайне відібрання малолітньої дитини».
З документів наданих Службою у справах дітей Одеської міської ради, було з`ясовано наступне. 
11.02.2026 до Служби у справах дітей Одеської міської ради в телефонному режимі від відділу поліції № 3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області надійшла інформація про отримання повідомлення службою «102» стосовно того, що за адресою: АДРЕСА_1 , чоловік в неадекватному стані бігав з ножем, малолітньою дитиною на руках, яку кидав головою об стіну, та кричав, що переріже собі шию. Спеціалістами Служби у справах дітей ОМР спільно з представником ювенальної превенції ВП № 3 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області, з метою належного реагування на повідомлення, негайно здійснено виїзд за адресою, а саме: АДРЕСА_1 , та з`ясовано, що за вказаною адресою розташований хостел, власниця якого і дала виклик на спецлінію «102».
В кімнаті знаходилися представники Нацгвардії та скривавлений чоловік в кайданках, який лежав на підлозі, кричав та поривався зробити з собою щось. Зі слів власниці хостелу, чоловік в стані агресії бив та неодноразово кидав малолітню дитину на підлогу, тому вона й зателефонувала до служби «102». Чоловік назвався ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , документів що посвідчують особу надано не було. Пояснив, що він співмешканець ОСОБА_1 . Не дивлячись, на голосні розмови в кімнаті, малолітня дитина спала, не прокидаючись, що викликало занепокоєння і тривогу. Матері дитини в кімнаті не було. Була викликана бригада швидкої медичної допомоги для огляду малолітньої дитини.
11.02.2026 проведено оцінку рівня безпеки малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що складено відповідний акт. 
Згідно з актом проведення оцінки рівня безпеки дитини, дитина має зовнішні ознаки недогляду та занедбаності, брудна, незабезпечена необхідним харчуванням, необхідною медичною допомогою, предметами особистої гігієни, належними умовами перебування та наглядом матері. Помешкання, в якому проживає дитина, в антисанітарному стані. Перебування малолітньої дитини в таких умовах, негативно впливає на її життя, стан здоров`я, розвиток та призводить до неналежного рівня задоволення її індивідуальних потреб відповідно до віку, загрожує її життю та здоров`ю. Висновок щодо рівня безпеки малолітньої дитини - дуже небезпечно.
Малолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , бригадою швидкої медичної допомоги та спеціалістами Служби у справах дітей ОМР доставлено до КНП «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» з метою медичного обстеження. 
Відповідно до консультаційного висновку спеціалістів КНП «Одеська обласна дитяча клінічна лікарня» за № 2099 від 11.02.2026, на час огляду дитини, ран та травматичних ушкоджень не виявлено.
В подальшому, в межах компетенції, спеціалістами Служби у справах дітей ОМР, малолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , доставлено до КНП «Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини № 3 "Сонечко" Одеської міської ради. 
Під час огляду малолітньої дитини, до кімнати повернулася матір, ОСОБА_1 , яка надала наявні в неї документи. 
З пояснень ОСОБА_1 від 11.02.2026, з`ясовано, що вона залишила дитину з батьком, співмешканцем ОСОБА_3 , бо їй стало зле та вона пішла викликати швидку медичну допомогу, так як вона вагітна, та боялася втратити дитину. Її привезли до обласної лікарні, оглянули, надали необхідні ліки, та вона відразу поїхала додому, бо співмешканець не відповідав на її телефонні дзвінки, їй відповіли представники правоохоронних органів, які повідомили, що ОСОБА_3 знаходиться в неадекватному стані. Була викликана швидка медична допомога для ОСОБА_3 та бригада швидкої медичної педіатричної допомоги для дитини. 
Під час обстеження житлово-побутових умов, з`ясовано, що в кімнаті було брудно, розкидані речі, одяг, повсюди кров та блювота, перевернуті меблі. У ліжку поряд з дитиною була пляшка горілки. Малолітня дитина не має власного ліжка, не забезпечена продуктами харчування.
Відповідно до наявного в матеріалах справи Висновку за № 01-05-3/90вх, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_1 батьківських праві відносно малолітньої доньки ОСОБА_2 .
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.
Підстави позбавлення батьківських прав визначені ст. 164 Сімейного кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування (п. 1); ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2); жорстоко поводяться з дитиною (п. 3); є хронічними алкоголіками або наркоманами (п. 4); вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва (п. 5); засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (п. 6).
Як слідує з позовної заяви, як на правову підставу для позбавлення відповідача батьківських прав, позивач посилається на п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, які визначають що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Оцінюючи всі наявні у справі докази в їх сукупності, суд виходить з того, що позбавлення батьківських прав є виключним заходом сімейно-правової відповідальності, який застосовується лише у випадках доведеної винної поведінки матері чи батька, що виражається у свідомому, тривалому та систематичному ухиленні від виконання своїх батьківських обов`язків.
Оцінюючи наявні у справі докази в їх сукупності, суд виходить із принципу пріоритетності найкращих інтересів дитини та вимоги доведення виключного характеру підстав для застосування такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.
Суд констатує, що звертаючись до суду та зазначаючи як підставу для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав п. ч. 1 ст. 164 СК України, позивачем належних та допустимих доказів, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої дитини ОСОБА_2 , не надано. 
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Отже, тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України свідчить про те, що позбавлення батьківських прав за цією підставою, може бути лише за наявності винної поведінки, в даному випадку, матері, свідомого нехтування нею своїми обов`язками.
Під час вирішення такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою і надзвичайним способом впливу на недобросовісних батьків, яке тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків так і для дітей (ст. 166 СК України). Вказаний захід впливу підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку у кращу сторону, в даному випадку матері, неможливо, і лише при наявності вини в діях останньої.
Такий правовий висновок неодноразово викладено Верховним Судом у постановах, зокрема, від 07 лютого 2024 року в справі № 455/307/22, провадження № 61-16965св23; від 20 березня 2024 року в справі № 204/2097/22, провадження № 61-951св24; від 24 жовтня 2024 року у справі № 199/3287/23, провадження № 61-8177св24, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови Верховного Суду від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22, провадження № 61-14340св23; від 28 лютого 2024 року у справі № 303/4697/22, провадження № 61-16164св23; від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23, провадження № 61-9216св24).
У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
У рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Іlya Lyapin vs russia» (заява № 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батьків до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, провадження № 61-9216св24.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і при наявності вини у діях батьків.
У даному випадку, підставою для відібрання малолітньої дитини від матері та подачі позову про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, стали події, які мали місце 11.02.2026 року, та обумовлені діями співмешканця відповідачки, який зі слів власниці хостелу, де перебувала малолітня дитина, знаходився у неадекватному стані, бігав з ножем, та з малолітньою дитиною на руках, яку кидав головою об стіну, кричав, що переріже собі шию. Відповідачки на той час разом із дитиною не було. В кімнаті хостелу встановлено антисанітарні умови. 
Суд констатує, що в цей період часу відповідачка ОСОБА_1 не знаходилась за місцем події, що підтверджується матеріалами справи, визнається сторонами.
Згідно Витягу з історії пологів №340 відділення патології вагітності Обласного перинатального центру Одеської обласної клінічної лікарні, відповідачка знаходилась у клініці з 11.02.2026 року по 18.02.2026 року, оскільки була вагітна другою дитиною, та вимушено залишила малолітню ОСОБА_6 на співмешканця, біологічного батька дитини. 
З огляду на викладене, матеріалами справи не підтверджується винна поведінка ОСОБА_1 , яка у своїй сукупності могла би слугувати підставою для беззаперечного висновку про неналежне виконання нею батьківських обов`язків, та позбавлення батьківських прав. 
ОСОБА_1 в поле зору Служби у справах дітей до цієї події жодного разу не потрапляла, до відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків не притягувалася.
Суд зазначає, що лише подія 11.02.2026 року не може бути достатньою підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав. Матеріали справи не містять доказів тому, що небезпечна ситуація для дитини виникла саме внаслідок винних дій відповідачки. 
Також суд констатує, що факт того, що співмешканець відповідачки ОСОБА_7 застосував фізичне насильство відносно малолітньої ОСОБА_6 - 11.02.2026 року, вбачається лише з пояснень власниці хостелу, де перебувала дитина, належних та допустимих доказів цим обставинам матеріали справи не містять.
У той же час, згідно Консультативного висновку спеціаліста КНП №2099 від 11.02.2026 року, лікар який провів огляд ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в день її фактичного відібрання, травматичних ушкоджень у дитини не виявлено. 
Суд враховує, що з моменту відібрання у відповідачки ОСОБА_1 малолітньої ОСОБА_6 , вона вчинили активні дії для зміни свого життя, звернулась по допомогу до Громадської організації «БУДИНОК МАМИ» для отримання соціального супроводу.
17 червня 2026 року відповідачка ОСОБА_1 уклала Договір №45 про надання соціальних послуг із Громадською організацією «БУДИНОК МАМИ». 
Матеріали справи містять Акт оцінки потреб сім`ї №45, Висновок оцінки потреб сім`ї, а також Інформацію про результати соціального супроводу ОСОБА_1 , складені Громадською організацією «БУДИНОК МАМИ». 
Згідно Інформації про результати соціального супроводу ОСОБА_1 , складеної Громадською організацією «БУДИНОК МАМИ» від 17.07.2026 року, за період перебування ОСОБА_8 у Центрі фахівцями здійснювався комплексний соціальний супровід, який включав соціальну, психологічну та правову підтримку, навчання практичним навичкам догляду за дитиною, оцінку батьківського потенціалу та моніторинг результатів роботи. Встановлено позитивну динаміку у формуванні батьківських компетентностей, практичних навичок догляду за дитиною, взаємодії з фахівцями та здатності забезпечувати базові потреби молодшої доньки. ОСОБА_8 демонструє стійку мотивацію до виховання дітей, проходження соціального супроводу та відновлення сімейних відносин зі старшою донькою. Окремі навички ще перебувають на стадії закріплення. Зберігається підвищена емоційна чутливість до стресових ситуацій, пов`язаних із розлученням зі старшою донькою а також потреба у подальшому розвитку навичок емоційної саморегуляції, прийняття конструктивного зворотного зв`язку, планування самостійного життя та закріплення моделей догляду за двома малолітніми дітьми.
Згідно довідки про відвідування від 09.07.2026 року №885, складеної КНП «Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини №3 «Сонечко» Одеської міської ради, за весь час перебування дитини у будинку, мати дитини ОСОБА_1 постійно дзвонить, приходить та підтримує контакт з лікарями, щодо своєї доньки. На той час, коли мати була вагітна другою дитиною, у зв`язку із вагітністю, ОСОБА_1 бажала отримати перепустку, але у зв`язку з тим, що для пропуску необхідно пред`явити медичну довідку флюорографії, під час вагітності лікарі не можуть зробити таку, через що мати мала змогу тільки дзвонити до дитини та лікарів, задля підтримки постійного контакту. 01.05.2026 року ОСОБА_1 прийшла до закладу разом з ОСОБА_3 , розповіли адміністрації, що уклали разом офіційний шлюб, про що надали копію свідоцтва про шлюб. Після чого ОСОБА_3 декілька разів приходив до закладу, надавши необхідні документи. Приносив солодощі, фрукти, іграшки та бачився з ОСОБА_2 в присутності адміністрації, оскільки мати вже знаходилась у пологовому будинку. ОСОБА_3 знаходиться на військовій службі, через що не може постійно бути присутнім під час зустрічей. Як тільки мат народила другу дитину, одразу з пологового будинку подзвонила до закладу, щоб повідомити що пологи пройшли успішно, народила дитину. Після пологів ОСОБА_9 постійно дзвонила до закладу дізнатись про свою малолітню дитину. Після того, як мати дитини виписали з пологового будинку, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 прийшли разом з новонародженою дитиною. Мати дитини ОСОБА_1 постійно приносить під час відвідувань смаколики, печиво, дині, фрукти, соки, гігієнічні засоби для дітей. За час перебування малолітньої доньки, мати ОСОБА_1 відвідувала дитину: 23.04.2026 року, 24.04.2026 року, 27.04.2026 року, 28.04.2026 року, 01.05.2026 року, 15.05.2026 року, 20.05.2026 року, 21.05.2026 року, 12.06.2026 року та 02.07.2026 року. 
ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.
Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 у справі "Савіни проти України" зазначається: "хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини."
У даній ситуації судом враховано, що держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою (пункт 52 рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).
Суд також зазначає, що, в разі якщо встановлено існування родинного зв`язку, держава має, в принципі, діяти у такий спосіб, щоб уможливлювати розвиток такого зв`язку (рішення у справі «Кутцнер проти Німеччини», п. 61). Здійснення заходів із роз`єднання сім`ї є втручанням надзвичайно серйозного характеру. Рішення про вжиття такого заходу має спиратися на достатньо переконливі та зважені аргументи, що враховують інтереси дитини (рішення у справі «Скоццарі та Дж`юнта проти Італії» (Scozzari & Giunta v. Italy) [ВП], заяви № 39221/98 і № 41963/98, п. 148, ECHR 2000-VIII).
Також ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11).
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Очевидно, що сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 квітня 2024 року в справі № 553/449/20 (провадження № 61-2701св24)).
Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, керуючись нормами чинного сімейного законодавства України, виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, діючи виключно з метою забезпечення якнайкращих інтересів дітей, суд дійшов висновку, що позивачем не надано достатніх доказів для застосування до відповідачки такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав.
Надаючи правову оцінку Висновку органу опіки та піклування від 01.05.2026, яким визначено доцільним позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 , суд зазначає наступне. 
Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 26 липня 2021 року у справі № 638/15336/18, провадження № 61-13690св20; від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, провадження № 61-1544св21; від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, провадження № 61-10115св23; від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21, провадження № 61-5203св23).
За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Суд вважає Висновок органу опіки та піклування від 01.05.2026 про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, немотивованим та поверхневим, у ньому не наведено підстав та аргументів, які б вказували на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, не з`ясовані та не встановлені фактичні обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дітей та можливі причини такого ухилення. Висновок містить категоричне формулювання про доцільність позбавлення батьківських прав, однак не містить належного аналітичного обґрунтування, індивідуалізованої оцінки динаміки сімейної ситуації та не відображає повною мірою подальших змін у поведінці та життєвих умовах відповідачки.
Суд також зазначає, що сам по собі акт оцінки рівня безпеки дитини, на який значною мірою спирається висновок органу опіки, є інструментом первинного реагування та фіксації ризиків, а не процесуальним доказом, що встановлює юридичний факт неналежного виконання батьківських обов`язків у розумінні сімейного законодавства. 
Суд критично оцінює висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки він не містить належного обґрунтування наявності саме винної поведінки матері, яка є обов`язковою умовою для застосування такого крайнього заходу впливу. 
Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Даний висновок викладений у постанові ВП ВС у постанові від 02.10.2019 року з розгляду справи № 461/7387/16-ц, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи.
Згідно вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, суд доходить висновку, що висновок органу опіки та піклування та акт оцінки рівня безпеки дитини, оцінені у сукупності з іншими доказами у справі, не підтверджують наявності стійкої, системної та винної поведінки відповідачки, яка б досягала рівня необхідного для застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав.
Враховуючи вищевикладене, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки такий є передчасним, недостатньо обґрунтованим, не в повній мірі відповідає встановленим судом обставинам.
Окремо суд наголошує, що діяльність органу опіки та піклування має бути спрямована насамперед для забезпечення найкращих інтересів дитини шляхом збереження сімейних зв`язків та надання сім`ї необхідної підтримки для подолання складних життєвих обставин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, який може застосовуватися лише після вичерпання менш суворих способів захисту прав дитини та за наявності переконливих доказів свідомого і тривалого невиконання батьками своїх обов`язків.
Враховуючи конкретні обставини справи, з метою дотримання інтересів малолітньої дитини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав.
Суд вважає, що на даний час можливості для збереження родинних зв`язків остаточно не втрачено і у такій ситуації розрив сімейних відносин не відповідає інтересам дитини. 
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (пункт 49), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.
Таких обставин у даній справі не встановлено.
Оскільки вимога про стягнення аліментів на дітей є похідною вимогою і залежить від результату вирішення вимоги про позбавлення батьківських прав, ураховуючи, що у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав відмовлено, тому відсутні підстави і для задоволення позову про стягнення аліментів.
Керуючись статтями 5, 12, 13, 81, 82, 141, ч.4 ст.206, 259, 263, 264, 265 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову Органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - відмовити. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Повний текст рішення складено 29.07.2026р.

Суддя:        К.О. Далеко