Справа №587/5279/25 	
Номер провадження 22-ц/816/2383/26 	
Категорія - 39 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Сидоренко А.П. (суддя-доповідач), суддів: Сізова Д.В., Нестеренка М.В.,
розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Галкіної Яни Геннадіївни на рішення Сумського районного суду Сумської області від 04 травня 2026 року, ухваленого в м. Суми у складі судді Вортоломей І.Г., в цивільній справі № 587/5279/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЄВРОКРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

13 листопада 2025 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит» (далі- ТОВ ФК «ЄВРОКРЕДИТ») звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 .
Свої вимоги мотивував тим, що 01 лютого 2021 року між АТ «МЕГАБАНК» та відповідачем укладено кредитний договір №TDВ.2021.0402.2230 про приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank. 
03 вересня 2024 року між АТ «Мегабанк» та ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» було укладено договір про відступлення прав вимоги № GL1N426240, відповідно до якого первісний кредитор АТ «Мегабанк» відступив, а ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» набуло права вимоги за низкою кредитних договорів, у тому числі за договором № TDB.2021.0402.2230 від 01 лютого 2021 року.
У подальшому, 27 грудня 2024 року між ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» та ТОВ «ФК «ЄВРОКРЕДИТ» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 1/12, згідно з умовами якого ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» відступило, а ТОВ «ФК «ЄВРОКРЕДИТ» набуло права вимоги за кредитними договорами, зокрема за договором № TDB.2021.0402.2230 від 01 лютого 2021 року.
Отже, право вимоги за договором № TDB.2021.0402.2230 від 01 лютого 2021 року належить ТОВ «ФК «ЄВРОКРЕДИТ».
Внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість у розмірі 14706,91 грн, з яких 5515,40 грн — заборгованість за кредитом, 9191,51 грн — заборгованість за відсотками. У зв`язку з цим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у зазначеному розмірі, а також судовий збір у сумі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11200,00 грн.
Рішенням Сумського районного суду Сумської області 04 травня 2026 року позов ТОВ ФК «ЄВРОКРЕДИТ» задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК «ЄВРОКРЕДИТ» заборгованість за договором в розмірі 14706 грн 91 коп., судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн 00 коп. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представником відповідача подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права та не врахуванням судом першої інстанції всіх обставин справи, що мають значення для вирішення спору по суті, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
У доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки запереченням відповідача та ухвалив рішення, ґрунтуючись виключно на доказах, поданих позивачем, без їх повного та всебічного дослідження.
Вказує, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували виникнення між сторонами кредитних правовідносин, зокрема не довів факт укладення кредитного договору відповідачем, застосування ним одноразового ідентифікатора, отримання такого ідентифікатора, реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ», а також належності відповідачу номера телефону, на який, за твердженням позивача, було направлено одноразовий ідентифікатор. 
Також зазначає, що позивач не надав належних та допустимих доказів зарахування кредитних коштів саме на банківський рахунок відповідача.
Зазначає, що кредитний договір було укладено з АТ «МЕГАБАНК», та свої зобов`язання за ним відповідач належним чином виконував до моменту ліквідації банку у липні 2022 року. Після ліквідації банку та закриття його рахунків відповідач був позбавлений можливості здійснювати платежі за кредитним договором, однак від виконання своїх зобов`язань не ухилявся.
Вважає, що позовні вимоги є недоведеними та необґрунтованими, оскільки позивач не надав належного розрахунку заборгованості за пенею та штрафними санкціями, не зазначив порядку, механізму та строків їх нарахування. При цьому наголошує, що розрахунок заборгованості не є первинним бухгалтерським документом, а являє собою лише односторонній арифметичний розрахунок сум, визначених позивачем.
Також вважає, що вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) не підлягають задоволенню, оскільки прострочення виконання зобов`язання виникло в період дії в Україні воєнного стану, у зв`язку з чим до нього не може бути застосована відповідальність у вигляді неустойки (штрафу, пені).
Крім того, зазначає, що позивач не скористався своїми процесуальними правами щодо подання або витребування необхідних доказів, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням відповідних процесуальних дій.
Позивач не скористався правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи слідує, що 01 лютого 2021 року АТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № TDВ.2021.0402.2230 шляхом підписання Заяви-Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank.
Відповідно до заяви-договору підписанням цього договору клієнт беззастережно підтверджує прийняття в повному обсязі Публічної пропозиції АТ «Мегабанк» на приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank (надалі договір), який розміщений у місці інформування клієнта та на сайті АТ «Мегабанк»: www.megabank.ua та в мережі інтернет ww.todobank.com; згоду з умовами договору, а також положеннями усіх додатків до нього; укладання з банком шляхом приєднання до договору, який складається з публічної частини договору, що розміщена у місці інформування клієнта та на сайті АТ «Мегабанк» www.megabank.ua та в мережі інтернет www.todobank.com та індивідуальної частини договору, а саме цієї заяви-договору, підписанням якої клієнт приєднується до договору в цілому; укладання з Банком шляхом приєднання до публічного договору (оферти) АТ «Мегабанк» про умови надання послуги «Р2Р-перекази з картки на картку» (розміщеного на сайті банку за інтернет-посиланням https://erc.megabank.ua/ru/p2poffer та у місці інформування клієнта), з урахуванням особливостей, передбачених розділом 2.17. публічної частини договору. Таку заяву було підписано особисто відповідачем, з якою він ознайомився та погодився (матеріали електр. справи).
За цією Заявою-Договору сторони узгодили такі умови: тип кредиту – кредитна лінія, максимальний ліміт - 200000,00 грн, строк кредиту - 12 місяців, базова процентна ставка -56% річних.
01 лютого 2021 року відповідач ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, Процентна ставка - 56,00%, реальна річна процентна ставка - 87,30% Процентна ставка за невиконання зобов`язань – 80% (матеріали електронної справи).
АТ «Мегабанк» виконав свої зобов`язання за договором, відкривши відповідачу поточні рахунки, видавши платіжну картку та здійснивши перерахування кредитних коштів на поточний рахунок відповідача в межах ліміту кредитної лінії, що підтверджується виписками з особового рахунку відповідача.
Відповідно до протоколу електронного аукціону №GFD001-UA-20240618-01260 від 09 липня 2024 року переможцем електронного аукціону з придбання прав вимоги за кредитним договорами стало ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс», з яким в подальшому між АТ «Мегабанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» було укладено договір №GL1N426240 від 03 вересня 2024 року, відповідно до умов якого АТ «Мегабанк» відступило свої права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» набуло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі було відступлено право вимоги за договором № TDВ.2021.0402.2230 від 01 лютого 2021 року (матеріали електронної справи).
Окрім того, 27 грудня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» та ТОВ «ФК Єврокредит» було укладено договір про відступлення прав вимоги №1/12, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» відступило свої права вимоги, а позивач набув право вимоги за кредитними договорами, в тому числі було відступлено право вимоги за договором № TDВ.2021.0402.2230 від 01 лютого 2021 року.
З витягу з додатку №1 до договору №1/12 про відступлення прав вимоги, укладеного 27 грудня 2024 року, вбачається, що від ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» до ТОВ «ФК Єврокредит» перейшло право вимоги за кредитним договором № TDВ.2021.0402.2230 від 01 лютого 2021 року на загальну суму заборгованості 14709,91 грн.
Користування відповідачем кредитними коштами підтверджується виписками АТ «Мегабанк» за період з 01 лютого 2021 року по 02 грудня 2022 року та з 03 грудня 2022 року по 03 вересня 2024 року (матеріали електронної справи).
Судом встановлено, що зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 не виконав.
Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості за договором станом на 03 вересня 2024 року відповідач має заборгованість перед банком в сумі 14709,91 грн, з яких: 5515,40 грн - заборгованість за основним договором; 9191,51 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками (матеріали електронної справи).
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що під час судового розгляду знайшов своє підтвердження факт порушення відповідачем узятих на себе зобов`язань щодо своєчасної сплати кредитного боргу у строк визначений договором, розмір заборгованості за кредитним договором підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не спростований.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.
Відповідно до положень статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. 
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За правилами статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
З матеріалів справи, зокрема з копії Заяви-Договору № TDB.2021.0402.2230 від 01 лютого 2021 року про приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, встановлено, що правочин містить фізичний (власноручний) підпис відповідача, а не електронний підпис (ЕЦП/КЕП), передбачений ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Таким чином, договір укладено у письмовій формі (ст. 207 ЦК України), а тому доводи апеляційної скарги про те, що позивачем надіслано одноразовий ідентифікатор на телефонний номер відповідача, доказів належності якого йому не надано, є необґрунтованими, оскільки відомостей про укладення договору в електронній формі шляхом надіслання одноразового ідентифікатора матеріали справи не містять.
Наявність фізичного підпису підтверджує волевиявлення сторони на укладення договору у погодженій сторонами письмовій формі. 
Сам договір є договором приєднання до Правил обслуговування клієнтів АТ «МЕГАБАНК» та Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, які були оприлюднені на офіційному сайті банку.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Щодо заперечень відповідача про ненадання належних доказів на підтвердження зарахування суми кредиту на банківський рахунок відповідача, суд застосовує правову позицію Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц.
Так, згідно цієї позиції належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Таким чином, надані банком виписки за картковими рахунками позичальника, підтверджують обставини видачі кредиту та його розмір, та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача.
У справі, яка переглядається апеляційним судом, позивач надав належні та допустимі докази, зокрема виписки з особового рахунку, згідно яких відповідач користувався кредитними коштами, а також здійснював часткове погашення заборгованості.
Крім того, в апеляційній скарзі відповідач зазначає, що належним чином виконував свої зобов`язання за кредитним договором до моменту ліквідації банку в липні 2022 року, тобто обставини користування кредитними коштами ним визнаються, а його твердження про недоведеність перерахування коштів банком є непослідовними.
Доводи апеляційної скарги щодо ненадання позивачем розрахунку заборгованості за пенею та штрафними санкціями, незазначення порядку, механізму і строків їх нарахування, а також про неможливість стягнення неустойки (штрафу, пені) у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання в період дії воєнного стану не підлягають оцінці судом апеляційної інстанції, оскільки не стосуються предмета позову. 
Як убачається з позовної заяви та розрахунку заборгованості, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 14706,91 грн, з яких 5515,40 грн — заборгованість за кредитом, 9191,51 грн — заборгованість за відсотками. Вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) позивач не заявляв, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині не впливають на правильність вирішення спору та не є предметом апеляційного перегляду.
В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому на підставі ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.
З огляду на встановлені обставини справи, порушення ОСОБА_1 узятих на себе зобов`язань щодо своєчасної сплати кредитного боргу у строк визначений договором, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом.
Таким чином доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Враховуючи те, що ціна позову у зазначеній справі не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст.389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд,

у х в а л и в: 

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Галкіної Яни Геннадіївни, залишити без задоволення, а рішення Сумського районного суду Сумської області від 04 травня 2026 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
Головуючий -  	А.П. Сидоренко	

Судді: Д.В. Сізов 

М.В. Нестеренко