Справа № 357/8239/26  суддя в І-й інстанції Дорошенко С.І.
Провадження № 33/824/4045/2026 суддя в ІІ-й інстанції Фінагеєв В.О.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
Іменем України

14 вересня 2026 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Фінагеєв В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2026 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків  НОМЕР_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 12 травня 2026 року серії ЕПР1 № 663765, 12 травня 2026 року о 03 год. 12 хв. в Київській області, місто Біла Церква, бульвар Олександрійський, 23/1, водій  ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Renault Duster», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер або у медичному закладі у лікаря нарколога водій категорично відмовився. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2026 року  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000.00 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. Стягнуто з  ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у сумі 665,60 грн.
Ухвалюючи оскаржувану постанову, місцевий суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову місцевого суду та закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги  ОСОБА_1 зазначає, що постанова є незаконною та необґрунтованою, такою, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права. У матеріалах справи відсутні дані, що саме  ОСОБА_1 керував транспортним засобом. На відеозаписі не видно особи, яке керує автомобілем. На іншому відеозаписі зафіксовано, як авто припарковане, до нього підходять працівники поліції. В автомобілі за кермом сидів ОСОБА_1 , а на передньому пасажирському сидінні - його колега. До працівника поліції підходив колега ОСОБА_1 та повідомляв, що він був за кермом, надавав посвідчення водія. З відео також вбачається, що ОСОБА_1 погоджувався пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, де буде здавати кров. Працівник поліції не забезпечив доставку ОСОБА_1 до медичного закладу.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 також просить суд поновити строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду та вказує, що він був відсутній під час розгляду справи, отримав оскаржувану постанову засобами поштового зв`язку 07 липня 2026 року.
Апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи  ОСОБА_1 щодо поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2026 року з наступних підстав.
Судом встановлено, що розгляд справи відбувся у відсутність  ОСОБА_1 .
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 258 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. 
Копія оскаржуваної постанови не була вручена  ОСОБА_1 протягом встановленого законом строку на апеляційне оскарження. Лише 14 липня 2026 року  ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами справи, де містилась оскаржувана постанова.
За таких обставин, право особи на апеляційне оскарження судового рішення має бути забезпечене шляхом поновлення пропущеного з поважних причин строку.
Заслухавши пояснення захисника  ОСОБА_1 та його захисника адвоката Гупала М.М., перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає її такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.
Склад адміністративного правопорушення - це встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона і відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.
Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що  ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, яке полягало у відмові від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Відповідно до розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. 
З метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.
Зі змісту зазначеної норми вбачається, що у працівника поліції виникає право візуально перевірити наявність ознак алкогольного сп`яніння у водія. Разом з тим, у разі наявності підстав вважати, що такі ознаки наявні, поліцейський пропонує водієві пройти огляд на стан сп`яніння на місці за допомогою спеціального технічного засобу чи в закладі охорони здоров`я, а водій зобов`язаний пройти такий огляд, для підтвердження чи спростування зазначених обставин. 
Судом встановлено, що 12 травня 2026 року о 03 год. 12 хв. в Київській області, місто Біла Церква, бульвар Олександрійський, 23/1, водій  ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Renault Duster», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Драгер або у медичному закладі у лікаря нарколога водій категорично відмовився.
Як було зазначено вище, відповідно до «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» у працівника поліції виникає право візуально перевірити наявність ознак алкогольного сп`яніння у водія. Незгода останнього з наявністю у нього ознак сп`яніння не надає водієві права відмовлятися від запропонованого поліцейським огляду на стан сп`яніння.
В даному випадку пройти такий огляд водій зобов`язаний в силу вимог п. 2.5 правил, незалежно від того вважає він наявними чи відсутніми підстави до такого огляду.
Відеозаписом з камери поліцейського підтверджується вчинення  ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Відеозапис відображає чітку і логічну послідовність дій, а також спілкування співробітників поліції із водієм в обсязі, достатньому для вирішення питання про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та винності   ОСОБА_1 у його вчиненні.
На вказаному відеозаписі зафіксовано, що  ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та роз`яснено наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.   ОСОБА_1 , не заперечуючи факт керування транспортним засобом,відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу, так і у лікарня-нарколога. 
З зафіксованої на відео розмови поліцейського з ОСОБА_1 вбачається, що останній для проходження огляду на стан сп`яніння висував поліцейському не передбачені законом вимоги, а саме щодо проходження поліцейським, разом з ОСОБА_1 , огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння. 
Оскільки вимоги  ОСОБА_1 вочевидь були незаконними, апеляційний суд приходить до висновку, що висунення  ОСОБА_1 , додаткових, не передбачених законом умов до проведення огляду, слід розцінювати як відмову від запропонованого поліцейським огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Незгода  ОСОБА_1 з діями поліцейських не позбавляла його можливості оскаржити їх у встановленому законом порядку, проте, ніяким чином не впливає на наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Отже, вина  ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є доведеною, зокрема, наявним у матеріалі справи відеозаписом, на якому зафіксовано факт відмови   ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Доводи апеляційної скарги в частині не керування автомобілем  ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки спростовуються як наданими суду відеозаписами, так і поясненнями самого ОСОБА_1 , який у судовому засіданні суду апеляційної інстанції не заперечував факту керування автомобілем.
Апеляційна скарга не містить інших доводів, які б вказували на незаконність притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14 лютого 2008 року у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 6 грудня 1998 року, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Враховуючи зазначене, місцевим судом було прийнято законне та обґрунтоване рішення щодо винуватості  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з наведенням обґрунтованих мотивів прийнятого рішення. 
На підставі викладеного, керуючись ст. 245, 280, 294 КУпАП, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити  ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2026 року.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення. 
Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 
Повне судове рішення виготовлене 15 вересня 2026 року.

Суддя В.О. Фінагеєв