Єдиний унікальний номер №538/1631/26
Провадження №2/538/1204/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2026 року м.Лохвиця

Лохвицький районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді – Кунець М.Г., 
секретаря судового засідання – Петрової С.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лохвиця Полтавської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Венера фінанс» (місцезнаходження: 01133, м.Київ, вул.Львівська, 23, офіс 703, ЄДРПОУ 43561872) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Суд
в с т а н о в и в:
Стислий виклад позиції сторін.

1.1.Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Венера фінанс»  звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 31 січня 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Авіра груп» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 129700 про надання коштів на умовах фінансового кредиту, який був укладений в електронному вигляді та підписаний за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатору, що вважається даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Згідно умов договору товариство надало кредит 31.01.2025 у сумі 8000,00 грн., на строк 90 днів, відсоткова ставка 0,72 % на добу.
19 грудня 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Авіра груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Венера фінанс» укладено договір факторингу № 19122025/2 відповідно до умов якого первісний кредиторвідступив до ТОВ «ФК «Венера фінанс» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. 
Відповідно до реєстру боржників від 19.12.2025 до договору факторингу №19122025/2, ТОВ «Фінансова компанія «Венера фінанс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 . 
Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не належним чином виконував грошові зобов`язання, а тому станом на 20.02.2026 має заборгованість у розмірі 15184,00 грн., яка складається з заборгованості за кредитом – 8000,00 грн., заборгованості за процентами – 5184,00 грн., послуги з надання, обслуговування і повернення кредиту в порядку п.14 договору 2000,00 грн.
Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором, а також судові витрати.

1.2. У поданому до суду 27 липня 2026 року відзиві на позов, відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у частині стягнення процентів, нарахованих у період проходження відповідачем військової служби (після 28.02.2025 року), а також комісії за п. 1.4 договору у розмірі 2 000,00 грн. як нікчемної. 
В обгрунтування заперечення, відповідач пояснив, що Витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 62 від 28 лютого 2025 року, він був призваний на військову службу під час мобілізації 28 лютого 2025 року та зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 . З того часу і по теперішній момент він безперервно проходить службу. 
Починаючи з 28 лютого 2025 року позивач (первісний кредитор) не мав законного права здійснювати нарахування будь-яких процентів за користування кредитом. Відповідно, розрахунок заборгованості, наданий позивачем, є некоректним, оскільки він штучно завищений за рахунок незаконних нарахувань у період проходження відповідачем військової служби. У зв`язку з цим у задоволенні позовних вимог у частині стягнення процентів, нарахованих після вказаної дати, має бути відмовлено. 
Позовні вимоги просить задовольнити частково, стягнувши заборгованість у розмірі 9 612,80 грн., у задоволенні решти позовних вимог на суму 5 571,20 грн. просить відмовити повністю.
Окрім цього, просить судовий збір покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, зменшити заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу з 15 500,00 грн. до 1 000,00 грн., та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі

Ухвалою Лохвицького районного суду від 23 липня 2026 року було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
У судове засідання сторони у справі не викликалися, однак повідомлялися про розгляд вказаної судової справи судом. 
Представник позивача просив розгляд справи проводити у їх відсутності, про що вказав у позовній заяві, позовні вимоги підтримав.
27 липня 2026 року відповідачем подано відзив на позов, в якому просить позовні вимоги задовольнити частково, відмовивши у нарахуванні процентів та послуг з надання кредиту. 
17 серпня 2026 року від представника позивача надійшла заява про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи.
У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами, встановленими ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що 31 січня 2025 року ТОВ «ФК «Авіра груп» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 129700 про надання коштів на умовах фінансового кредиту, який був укладений в електронному вигляді та підписаний за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатору, що вважається даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (а.с. 16-17). 
Відповідно до Закону України «Про електрону комерцію» Електронний підпис одноразовим ідентифікатором прирівнюється до власноручного підпису.
Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання договору. 
Згідно умов кредитного договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором на наступних умовах: сума виданого кредиту: 8000.00 грн., дата надання кредиту: 31.01.2025 року, строк кредиту : 90 днів, валюта кредиту: UAH, відсоткова ставка 0,72 % (процентів) на добу.
Умовами кредитного договору сторони погодили, що обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом.
При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариство) включно. 
Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Згідно норм кредитного договору, кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. 
На підтвердження видачі первісним кредитором кредитних коштів позивач надав інформаційну довідку, відповідно до якої 31.01.2025 на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 8000.00 грн. за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_3 , що, у свою чергу, є доказом видачі кредитних коштів (а.с. 22).
Умовами договору передбачено, що датою укладення цього договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта, тобто 31.01.2025.
На виконання вимог ч. 4 ст. 16 ЗУ «Про споживче кредитування» п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивач повідомляв направленою відповідачеві вимогою про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, проте станом на дату подачі позову зазначена вимога була залишена відповідачем без виконання (а. с. 10).
19 грудня 2025 року між ТОВ «ФК «Авіра груп» та ТОВ «ФК «Венера фінанс» укладено договір факторингу №19122025/2, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив до ТОВ «ФК «Венера фінанс» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників (а.с. 18-20). 
Відповідно до реєстру боржників від 19.12.2025 до договору факторингу №19122025/2, ТОВ «ФК «Венера фінанс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 .
Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 20.02.2026 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 15184.00 грн, яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 8000.00 грн; прострочена заборгованість за відсотками в розмірі 5184.00 грн., послуги з надання, обслуговування і повернення кредиту в порядку п. 1.4 договору 2000.00 грн. (а. с. 11).
Між сторонами у справі виникли правовідносини, які регулюються Законом України «Про електронну комерцію», главою 48 «Виконання зобов`язання» та главою 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України.

Норми права, які застосував суд.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).
Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Згідно частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до пункту першого статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Із статті 514 ЦК України вбачається, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно частини першої статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Мотивована оцінка і висновки суду.

Як вбачається із позовної заяви, спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу невиконання зобов`язань позичальником за договорами про надання банківських послуг, отже є зобов`язальними і регулюються нормами Цивільного кодексу України.
Відповідач у поданому відзиві не заперечує наступних юридичних фактів: укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів за кредитним договором та наявності заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до копії військового квитка серії НОМЕР_4 від 05.03.2025 ОСОБА_1 є військовослужбовцем (а.с. 43).
Згідно Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 62 від 28.02.2025 ОСОБА_1 призваний на військову службу під час мобілізації 28 лютого 2025 року та зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 (а.с. 43 зворотня сторона).
Наразі відповідач перебуває у військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_2 від 28.02.2025 (а.с. 44).
Зазначені документи свідчать, що відповідач отримав кредит до призову на військову службу, тобто 31.01.2025. Строк, на який надано кредит – 90 днів. 
Як вказує позивач, відповідач належним чином умов кредитного договору не виконав, в зв`язку з чим в нього виникла заборгованість.
Із долученого до справи розрахунку заборгованості вбачається, що у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 15184.00 грн, яка складається з простроченої заборгованість за сумою кредиту в розмірі 8000.00 грн; простроченої заборгованості за відсотками в розмірі 5184.00 грн., послуги з надання, обслуговування і повернення кредиту в порядку п. 1.4 договору 2000.00 грн.
В той же час, відповідач не погоджується із нарахованою сумою відсотків та послуг за обслуговування кредиту, оскільки в період їх нарахування був мобілізований і на нього поширюються гарантії передбачені п. 15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку» від 30 березня 2021 року №1357-IX, який набрав чинності 23 квітня 2021 року пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладено в новій редакції: «15. Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються».
Останніми змінами, які набрали чинності 19 серпня 2022 року пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено словами «крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля».
Частиною 9 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» визначено, що військовослужбовці це особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - це особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період в Україні діє з 18 березня 2014 року по теперішній час.
Статтею 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" унормовано, що дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.
Аналіз п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону № 1357-IX від 30 березня 2021 року, який набрав чинності 23 квітня 2021 року, свідчить про те, що пільги мають: - військовослужбовці, призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову; - військовослужбовці під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, вирішено, зокрема оголосити та провести загальну мобілізацію.
Судом встановлено, що на відповідача з 28.02.2025, як на військовослужбовця, поширювалися пільги передбачені п.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та на час його перебування на військовій службі не повинні нараховуватися штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом.
Законодавець не пов`язує надання зазначеної пільги з повідомленням про це кредитора, а також з часом укладення кредитного договору та періодом нарахування відсотків.
За наявності позову банку про стягнення боргу за кредитним договором суди повинні самостійно здійснювати перерахунок кредитної заборгованості з огляду на поширення на позичальника пільг, передбачених пунктом 15статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (зменшити визначений банком обсяг заборгованості за тілом кредиту на суми зарахованих платежів на погашення штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом).
Аналогічний висновок щодо застосування відповідних норм права висловлено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року по справі № 642/548/21.
З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 9612,80 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 8000,00 грн., відсотки у період з 31.01.2025 по 27.02.2025 (28 днів) з розрахунку 8000,00 *0,72 % *28 =1612,80 грн., оскільки кредит було надано на 90 днів за ставкою 0,72 % на добу. У решті нарахування відсотків у розмірі 3571,20 грн. та послуг з надання, обслуговування і повернення кредиту в порядку п. 1.4 договору в розмірі 2000,00 грн. слід відмовити.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, оскільки позов задоволено частково, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь товариства судовий збір у розмірі 1685,56 грн.
Згідно статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Так, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Стороною позивача ставиться вимога про стягнення на користь товариства витрат на правову допомогу в розмірі 15 500,00 грн., а також відповідач просить стягнути з позивача на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 1350,34 грн.
Із правової позиції Великої Палати Верховного Суду вбачаєтться, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), a також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були тaкi витрати понесені фактично, але й також, чи була їх сума обгрунтованою (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12- 171гс19). 
Європейський суд з прав людини (далі-ЄСПЛ) у своїх рішеннях від 12 жовтня 2006 p. y справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначив, що присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фaктичними і неминучими, a їхній розмір обгрунтованим. У рішенні ЕСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, якi мають розумний розмір. 
Суд, враховуючи вищезазначене, враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг тa витрачений адвокатом час, виходячи з критерію розумності тa співрозмірності, вважає за можливе стягнути з вiдпoвiдaча на користь позивача 1 000 (одну тисячу) гривень 00 копійок витрат на пpaвничy допомогу, вважаючи таку суму співмірною з огляду на розумну необхідність витpaт для цієї cпpaви. 
При вирішенні клопотання відповідача відносно стягнення на його користь понесених витрат на правничу допомогу, суд вважає за необхідне відмовити в даному, оскільки відповідачем не надано у підтвердження понесених витрат детального розрахунку, проведеної оплати за надані послуги адвокатом. 
Керуючись статтями 203, 204, 516, 638, 639, 1054 ЦК України, статтями 263-265, 274, 279, 352, 354 ЦПК України, Законом України «Про електронну комерцію», суд ,

у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Венера фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Венера фінанс»  заборгованість за кредитним договором у розмірі 9 612 (дев`ять тисяч шістсот дванадцять) гривень 80 копійок.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Венера фінанс»  судовий збір у розмірі 1 685 (одна тисяча шістсот вісімдесят п`ять) гривень 56 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Венера фінанс»  понесені витрати на правову допомогу в розмірі 1 000 (одна тисяча ) гривень 00 копійок. 

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Венера фінанс» у частині стягнення із ОСОБА_1 витрат на правову допомогу в розмірі 14 500 (чотирнадцять тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.

Відмовити ОСОБА_1 у частині стягнення із Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Венера фінанс» витрат на правову допомогу в розмірі 1350 (одна тисяча триста п`ятдесят ) гривень 34 копійки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Венера фінанс» (місцезнаходження: 01133, м.Київ, вул.Львівська, 23, офіс 703, ЄДРПОУ 43561872).

Відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Повний текст рішення виготовлено 11 вересня 2026 року.

Суддя Мирослава КУНЕЦЬ