ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

09 вересня 2026 року
м. Київ

справа 286/3169/24
провадження № 61-7228 св 26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
треті особи: Міністерство оборони України, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 на постанову Житомирського апеляційного суду від 13 квітня 2026 року у складі колегії суддів: Павицької Т. М., Борисюка Р. М., Григорусь Н. Й.,

ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог 

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , який нею уточнювався, в якому просила суд: 
- встановити факт, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- внести до актового запису про народження № 6, складеного 05 травня 2015 року виконавчим комітетом Першотравневої селищної ради Овруцького району Житомирської області (далі - Першотравнева СР), про народження дитини ОСОБА_4 наступні зміни: у графі «батько» зазначити « ОСОБА_3 », громадянин України, всі інші відомості залишити без змін.
В обґрунтування позову зазначала, що з літа 2012 року до весни 2018 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_3 , без офіційної реєстрації шлюбу, з яким вони проживали однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 . 
За час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у них народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батьком дитини є ОСОБА_3 . Проте, оскільки шлюб між нею та ОСОБА_3 не було зареєстровано, тому при реєстрації народження сина батько дитини був записаний з її слів (стаття 135 СК України), а в актовому записі про народження сина у відомостях про батька зазначено « ОСОБА_5 ». 
ОСОБА_3 ставився до ОСОБА_4 як до свого рідного сина, вони спілкувалися, проводили час разом. Він купував дитині речі, продукти харчування, піклувався про сина. Вони називали один одного як батько та син відповідно. 
Коли сину виповнилося три роки, вона та ОСОБА_3 припинили спільне проживання, відносини підтримували на рівні телефонного спілкування, іноді бачилися. Проте, ОСОБА_3 цікавився сином, на п`ятиріччя подарував йому велосипед.
Після припинення спільного проживання з нею ОСОБА_3 зареєстрував шлюб із ОСОБА_2 , від якого у них дочка - ОСОБА_6 . 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 загинув під час виконання обов`язків щодо захисту України від збройної агресії російської федерації.
У зв`язку з вищевказаним, її син, батьком якого є ОСОБА_3 , має право на пенсію по втраті годувальника та соціальну допомогу, передбачену Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Вона не може звернутися до відповідних органів державної влади за оформленням пенсії та соціальної допомоги, так як у свідоцтві про народження сина прізвище батька вказано з її слів - « ОСОБА_7 », а не « ОСОБА_8 ».
У зв`язку зі смертю ОСОБА_3 вона не може вирішити питання про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження сина в позасудовому порядку. Встановлення цих фактів у судовому порядку факту захистить соціальні права її сина.
З урахуванням наведеного та уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просила суд задовольнити позов.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 24 березня 2025 року залучено до участі у справі Міністерство оборони України та Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 23 травня 2025 року у складі судді Гришковець А. Л. позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. 
Встановлено факт батьківства, а саме, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Внесено зміни до актового запису, складеного виконавчим комітетом Першотравневої СР 05 травня 2015 року за № 6, про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: вказано у графі «батько» - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України. У решті залишено без змін. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачка - ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період із 2012 року по 2018 рік проживали разом однією сім`єю, як подружжя, без реєстрації шлюбу, у квартирі АДРЕСА_2 . Вони вели спільне господарство, виховували та піклувалися про спільну дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Указане підтверджується наданими позивачкою доказами, зокрема: актом про встановлення факту проживання без реєстрації від 20 липня 2023 року, який складено депутатом Гладковицької сільської ради Коростенського району Житомирської області Грабовцем В. П. (далі - акт про встановлення факту проживання без реєстрації від 20 липня 2023 року), фотознімками, а також показаннями свідків.

Суд першої інстанції врахував, що встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини необхідно позивачці для оформлення пенсії по втраті годувальника та грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». При цьому в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Оскільки ОСОБА_3 за свого життя фактично визнав батьківство щодо ОСОБА_4 , суд може ухвалити рішення у справі без відповідної судово-генетичної експертизи. Крім того, відповідачка не заявляла клопотання про призначення такої експертизи, доводи позивачки у цій частині не спростувала.
Районний суд застосував положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України - 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), відповідні норми Конституції України, СК України, ЦК України, урахував судову практику Верховного Суду у справах про встановлення факту батьківства. 

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 02 грудня 2025 року клопотання ОСОБА_1 задоволено, призначено у справі судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання:
1. Чи має дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кровну спорідненість із тіткою - ОСОБА_9 , рідною сестрою ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ?
2. Яка вірогідність того, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є племінником ОСОБА_9 ?
Проведення експертизи доручено Київському науково-дослідному експертно- криміналістичному центру МВС України (далі - Київський НДЕКЦ МВС).
Відібрання зразків біологічного матеріалу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 доручено експертам Київського НДЕКЦ МВС.
Попереджено експертів про кримінальну відповідальність згідно зі статтями 384, 385 КК України за завідомо неправдивий висновок або відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків.
Витрати по проведенню експертизи покладено на ОСОБА_1 .
Роз`яснено особам, які беруть участь у справі, положення статті 109 ЦПК України про наслідки ухилення від подання необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, а саме: у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

22 грудня 2025 року на адресу Житомирського апеляційного суду від Київського НДЕКЦ МВС надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи.
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року поновлено апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 21 січня 2026 року клопотання ОСОБА_1 задоволено, призначено у справі судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання:
1. Чи має дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кровну спорідненість із тіткою ОСОБА_9 , рідною сестрою ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ?
2. Яка вірогідність того, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є племінником ОСОБА_9 ?
Проведення експертизи доручено експертам товариства з обмеженою відповідальністю «МАМА ПАПА» (далі - ТОВ «МАМА ПАПА»).
Попереджено експертів про кримінальну відповідальність згідно зі статтями 384, 385 КК України за завідомо неправдивий висновок або відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків.
Витрати по проведенню експертизи покладено на ОСОБА_1 .
Зобов`язано ОСОБА_1 разом із дитиною - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 з`явитися у визначений експертом день та час, з метою відбору необхідних зразків біологічного матеріалу для проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи.
Роз`яснено особам, які беруть участь у справі, положення статті 109 ЦПК України про наслідки ухилення від подання необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, а саме: у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

04 березня 2026 року на адресу Житомирського апеляційного суду від ТОВ «МАМА ПАПА» надійшов висновок молекулярно-генетичної експертизи від 27 лютого  2026 року № 52433 (далі - висновок молекулярно-генетичної експертизи від 27 лютого 2026 року № 52433).
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 05 березня 2026 року поновлено апеляційне провадження у справі.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 13 квітня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.
Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 23 травня 2025 року залишено без змін.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частину понесених витрат за проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи у розмірі 13 114,25 грн. 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що районний суд зробив вірні висновки про задоволення позову ОСОБА_1 , так як визнання за життя ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , свого батьківства та утримання дитини до часу смерті підтверджують походження від нього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Цей факт підтверджується поданими позивачкою доказами. 
Судом апеляційної інстанції за клопотанням позивача було призначено судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу. Відповідно до висновку молекулярно-генетичної експертизи від 27 лютого 2026 року № 52433, який складено експертом ТОВ «МАМА ПАПА» на підставі ухвали апеляційного суду від 21 січня 2026 року, ймовірність того, що ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є біологічною тіткою, тобто сестрою батька за обома батьками, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народженого матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у рамках проведеного дослідження складає 99,9999 %.
Апеляційний суд установив, що ТОВ «МАМА ПАПА» не належить до суб`єктів судово-експертної діяльності, а особа, яка його підготовила, не є атестованим судовим експертом. Проте, надаючи правову оцінку вищевказаному письмовому доказу у сукупності з іншими доказами (стаття 89 ЦПК України), суд апеляційної інстанції вказав, що товариство має ліцензію Міністерства охорони здоров`я України на медичну практику і в реквізитах ліцензіата у видах діяльності вказана, зокрема, медична генетика. Лабораторний процес та формування вищевказаного висновку було доручено завідуючій клініко-діагностичної лабораторії товариства Савельєвій М. В. , яка має повну вищу освіту за спеціальністю «Біологія», спеціалізація «Генетика», а саме диплом магістра з відзнакою від 31 грудня 2019 року НОМЕР_2 Київського національного університету ім. Тараса Шевченка, досвід виконання молекулярно-генетичних експертиз із 2020 року.
Враховуючи всі обставини у справі, а також те, що доведення факту батьківства покладено саме на позивачку, суд апеляційної інстанції стягнув із відповідачки на користь позивачки половину понесеної вартості витрат за проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи у розмірі 13 114,25 грн, тобто 50 % від сплачених нею 26 288,50 грн. 
Апеляційний суд застосував ті самі норми міжнародного та національного права, що й суд першої інстанції, застосував прецедентну судову практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), правові позиції Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду у даній категорії справ.
Апеляційний суд урахував роз`яснення, надані судам у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її надходження до Верховного Суду

У травні 2026 року ОСОБА_2 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Житомирського апеляційного суду від 13 квітня 2026 року, в якій просить оскаржуване судове рішення скасувати, справу направити до апеляційного суду для продовження розгляду.
Підставами касаційного оскарження судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2026 року відкрито касаційне провадження у справі, після усунення недоліків касаційної скарги, вказаних в ухвалі Верховного Суду від 04 червня 2026 року. Витребувано справу з суду першої інстанції. Надіслано іншим учасникам справи копію касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснено право подати відзив на касаційну скаргу, надано строк для його подання.
У липні 2026 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 03 серпня 2026 року справу призначено до судового розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не встановив фактичні обставини у справі, невірно застосував норми права, не надав правову оцінку поданим сторонами доказам і не врахував релевантну судову практику Верховного Суду.
Зазначала, що загиблий ОСОБА_3 був її офіційним чоловік, між ним було зареєстровано шлюб, у якому у них народилася дитина.
Апеляційний суд передчасно погодився з районним судом про наявність правових підстав для встановлення факту, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також для внесення до актового запису про народження дитини змін, зокрема щодо зазначення батьком дитини ОСОБА_3 . Факт батьківства встановлено судом на підставі суперечливих доказів (показання свідків, фотознімки, пояснення позивачки). Надані позивачкою фотознімки не підтверджують, що саме ОСОБА_3 , є батьком ОСОБА_4 , а показання свідків, які є заінтересованими особами, не узгоджуються з доводами самої ОСОБА_1 .
Позивачка діє не щиро, так як звернулася до суду з даним позовом уже після смерті ОСОБА_3 , оскільки бажає отримати грошову допомогу після загибелі військовослужбовця. 
Факт батьківства може підтверджуватися висновком судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, якому суд повинен надати оцінку у сукупності з іншими доказами відповідно до статті 89 ЦПК України. У суду першої інстанції позивачка не заявляла клопотань про проведення відповідної судової експертизи. Суд апеляційної інстанції призначив таку експертизу всупереч статті 367 ЦПК України (межі розгляду справи судом апеляційної інстанції).
Висновок молекулярно-генетичної експертизи від 27 лютого 2026 року № 52433 є недопустимим доказом, йому не надавалася оцінка судом першої інстанції. 

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ІНФОРМАЦІЯ_6 народився ОСОБА_4 . Його батьками зазначені: батько - ОСОБА_5 , мати - ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 05 травня 2015 року серії НОМЕР_1 (а. с. 4, т. 1).
Згідно з витягом із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України від 24 лютого 2023 року № 00038637670 відомості про батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , записані відповідно до частини першої статті 135 СК України (а. с. 9, т. 1).
Відповідно до копії акту про встановлення факту проживання без реєстрації від 20 липня 2023 року, складеного в присутності свідків: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 (а. с. 6, т. 1), за свідченнями останніх було встановлено, що в період із 2012 року по 2018 рік ОСОБА_1 проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як подружжя, із ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 . Останній за вказаною адресою проживав без реєстрації. У період спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вели спільне господарство, виховували та піклувалися про спільну дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
ОСОБА_3 зареєстрував шлюб із ОСОБА_15 13 жовтня 2018 року (а. с. 221, т. 1), в якому у них ІНФОРМАЦІЯ_7 народилася дочка - ОСОБА_6 (а. с. 222, т. 1).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується листом Овруцького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 31 жовтня 2023 року № 754/29.17-28 (а. с. 5, т. 1).
У суді першої інстанції були допитані свідки: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 (а. с. 93-94, т. 1).
Показання свідків відповідають подіям, що знайшли закріплення у фотознімках, які долучено до матеріалів справи та які були оглянуті під час судового засідання.
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 02 грудня 2025 року клопотання ОСОБА_1 задоволено, призначено у справі судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу (а. с. 227-228, т. 1). 
22 грудня 2025 року на адресу Житомирського апеляційного суду від Київського НДЕКЦ МВС надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи, оскільки в Київському НДЕКЦ МВС відсутні атестовані та зареєстровані методики чи обґрунтовані та апробовані методи проведення судової молекулярно-генетичної експертизи з метою встановлення біологічної спорідненості між тіткою по батьківській лінії та ймовірним племінником (а. с. 232, 233, т. 1).
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 23 грудня 2025 року поновлено апеляційне провадження у справі (а. с. 234, т. 1).
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 21 січня 2026 року клопотання ОСОБА_1 задоволено, призначено у справі судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу (а. с. 7-8, т. 2).
04 березня 2026 року на адресу Житомирського апеляційного суду від ТОВ «МАМА ПАПА» надійшов висновок молекулярно-генетичної експертизи від 27 лютого 2026 року № 52433, відповідно до якого ймовірність того, що ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є біологічною тіткою, тобто сестрою батька за обома батьками, відносно учасника ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народженого матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , у рамках проведеного дослідження складає 99,9999 % (а. с. 11-32, т. 2).
ТОВ «МАМА ПАПА» не належить до суб`єктів судово-експертної діяльності, а особа, яка підготувала вищевказаний висновок не є атестованим судовим експертом.
ТОВ «МАМА ПАПА» має ліцензію Міністерства охорони здоров`я України на медичну практику і в реквізитах ліцензіата у видах діяльності вказана, зокрема медична генетика. 
Лабораторний процес та формування вищевказаного висновку молекулярно-генетичної експертизи було доручено завідуючій клініко-діагностичної лабораторії товариства Савельєвій М. В. , яка має повну вищу освіту за спеціальністю «Біологія», спеціалізація «Генетика», а саме диплом магістра з відзнакою від 31 грудня 2019 року НОМЕР_2 Київського національного університету ім. Тараса Шевченка, досвід виконання молекулярно-генетичних експертиз із 2020 року.
Відповідно до квитанцій від 17 лютого 2026 року № 000296345 та квитанції від 19 лютого 2026 року № 4195872254 ОСОБА_1 сплатила за проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи 4 000,00 грн та 22 228,50 грн, а всього - 26 228,50 грн.

Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає. 

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення апеляційного суду відповідає.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
У справі, яка переглядається Верховним Судом, вирішувався спір про встановлення після смерті військовослужбовця факту батьківства та внесення до актового запису про народження дитини змін про батька дитини.
Позивачка наголошувала на тому, що вирішення спору впливає на права дитини, зокрема на реалізацію права на пенсію по втраті годувальника та на соціальну допомогу, передбачену Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Верховний Суд ураховує, що у пунктах 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, ЄСПЛ зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з частинами першою-третьою статті 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.
У статті 7 СК України закріплено, що загальні засади регулювання сімейних відносин та визначено, що сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята, десята статті 7 СК України).
Завданням цивільного судочинства є ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див.: постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17).
Згідно зі статтею 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
У статті 122 СК України визначено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства. Якщо дитина народилася до спливу десяти місяців від дня припинення шлюбу внаслідок смерті чоловіка, походження дитини від батька може бути визначене за спільною заявою матері та чоловіка, який вважає себе батьком.
Згідно зі статтею 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.
Відповідно до частини першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Згідно з частиною першою статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
У статті 130 СК України передбачено, що заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.
Отже, передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері. Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).
У постановах Верховного Суду: від 20 вересня 2024 року в справі № 183/2690/21, від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц, зазначено, що СК України не визначає будь-яких особливостей предмета доказування а такій категорії справ. Доказами а такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто під час вирішення спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.
Висновок експертизи з питання походження дитини є одним з ключових доказів, який підлягає оцінці судом у сукупності з іншими доказами у справі, оскільки жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.
Зазначений правовий висновок узгоджується з постановами Верховного Суду: від 10 листопада 2022 року у справі № 444/526/18, від 08 березня 2023 року у справі № 205/5698/21 та іншими.
Статтею 103 ЦПК України унормовано, що суд призначає експертизу в справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.
Під час призначення експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно.
У справі, яка переглядається Верховним Судом, суд першої інстанції задовольнив позов ОСОБА_1 , вказавши, що у матеріалах справи наявні для цього належні й допустимі докази, навіть без відповідної судово-генетичної експертизи.
У суді апеляційної інстанції два рази було задоволено клопотання позивачки про призначення у справі судової молекулярно-генетичної експертизи (ухвали суду апеляційної інстанції від 23 квітня 2025 року та від 21 січня 2026 року). 
Проведення першої судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи було доручено Київському НДЕКЦ МВС, проте експертна установа у грудні повідомила апеляційний суд про неможливість проведення експертизи, оскільки в Київському НДЕКЦ МВС відсутні атестовані та зареєстровані методики чи обґрунтовані та апробовані методи проведення судової молекулярно-генетичної експертизи з метою встановлення біологічної спорідненості між тіткою по батьківській лінії та ймовірним племінником.
Проведення другої відповідної експертизи доручено експертам ТОВ «МАМА ПАПА». На її вирішення поставлено наступні питання: 1. Чи має дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кровну спорідненість із тіткою ОСОБА_9 , рідною сестрою ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ? 2. Яка вірогідність того, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є племінником ОСОБА_9 ? 
У березні 2026 року на адресу Житомирського апеляційного суду від ТОВ «МАМА ПАПА» надійшов висновок молекулярно-генетичної експертизи від 27 лютого 2026 року № 52433, відповідно до якого ймовірність того, що ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є біологічною тіткою, тобто сестрою батька за обома батьками, відносно учасника ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народженого матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , у рамках проведеного дослідження складає 99,9999 %.
Верховний Суд у постанові від 19 січня 2022 року у справі № 235/101/21 зазначив, що доцільність призначення експертизи у справі як спосіб здобуття доказів кореспондується з предметом заявлених вимог, а саме визнання батьківства. Вищезазначені положення ЦПК України та статті 128 СК України, відповідно до якої підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.
У постанові від 20 березня 2024 року у справі № 235/101/21 Верховний Суд погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що є підтвердженням факту споріднення, а саме висновок генотипоскопічного дослідження від 05 квітня 2021 року № 29850, складений ТОВ «Мама-Папа», згідно з яким ймовірність того, що донори зразків передбачуваних сестер є кровними сіблінгами, тобто мають обох спільних батьків, становить 99,999999 %.
Такі висновки узгоджуються з постановами Верховного Суду: від 29 січня 2020 року у справі № 319/1358/16-ц, від 25 березня 2020 року у справі № 322/496/18, від 05 лютого 2020 року у справі № 752/23356/17, які ухвалені в аналогічних справах.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). 
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України). 
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України).
У справі, яка переглядається Верховним Судом, апеляційний суд указав про те, що обставина батьківства ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , підтверджується дослідженими належними та допустимими доказами в їх сукупності, зокрема: висновком молекулярно-генетичної експертизи від 27 лютого 2026 року № 52433; свідоцтвом про народження дитини; фотокартками; актом про встановлення факту проживання без реєстрації від 20 липня 2023 року.
При цьому, надаючи правову оцінку висновку молекулярно-генетичної експертизи від 27 лютого 2026 року № 52433, який складено експертом ТОВ «МАМА ПАПА», апеляційний суд зазначив про те, що товариство не належить до суб`єктів судово-експертної діяльності, а особа, яка підготувала вищевказаний висновок не є атестованим судовим експертом. 
ТОВ «МАМА ПАПА» має ліцензію Міністерства охорони здоров`я України на медичну практику і в реквізитах ліцензіата у видах діяльності вказана, зокрема медична генетика, а лабораторний процес та формування вищевказаного висновку молекулярно-генетичної експертизи було доручено завідуючій клініко-діагностичної лабораторії товариства Савельєвій М. В. , яка має повну вищу освіту за спеціальністю «Біологія», спеціалізація «Генетика», а саме диплом магістра з відзнакою від 31 грудня 2019 року НОМЕР_2 Київського національного університету ім. Тараса Шевченка, досвід виконання молекулярно-генетичних експертиз із 2020 року.
При цьому, вирішуючи спір та залишаючи без змін рішення районного суду про задоволення позову ОСОБА_1 , апеляційний суд виходив із того, що факт батьківства померлого ОСОБА_3 стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтверджується належними та допустимими доказами, які знаходяться у справі, навіть за виключенням висновку молекулярно-генетичної експертизи від 27 лютого 2026 року № 52433.
Тобто матеріали справи містять достатньо інших належних, допустимих і достовірних доказів, які підтверджують факт споріднення ОСОБА_3 із ОСОБА_4 . І саме на підставі правової оцінки відповідних доказів районний суд задовольнив позов. 
Відповідачка не спростувала надані позивачкою докази у визначений процесуальним законом спосіб, що є її обов`язком (статті 12, 81 ЦПК України).
У постановах Верховного Суду: від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц, від 10 листопада 2022 року у справі № 444/526/18, від 08 березня 2023 року у справі № 205/5698/21, від 20 вересня 2024 року у справі № 183/2690/21, від 01 квітня 2025 року у справі № 127/13328/22 зазначено, що, крім висновку експерта генетичної експертизи (ДНК-дослідження), доказами у справі можуть бути будь-які інші фактичні відомості, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів. Тобто під час вирішення спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.
Суд апеляційної інстанції погодився з висновками районного суду про задоволення позову, так як визнання за життя ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , свого батьківства та утримання дитини до часу смерті підтверджують походження від нього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Тобто ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Цей факт підтверджується наявними у матеріалах справи доказами у їх сукупності, навіть за виключенням висновку молекулярно-генетичної експертизи від 27 лютого 2026 року № 52433, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині. 
Подібні правові висновки викладено у постанові від 01 квітня 2025 року у справі 
№ 127/13328/22 (провадження № 61-16588св24).
Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Апеляційний суд правильно застосував норми міжнародного та національного права, з`ясував усі обставини у справі й надав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам.
При цьому суд апеляційної інстанції залишив без змін рішення районного суду про задоволення позову ОСОБА_1 , яке заявником касаційної скарг в касаційному порядку не оскаржується. 
Крім того, касаційна скарга не містить обґрунтованих доводів щодо невірного розподілу витрат за проведення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи. 
Зроблені апеляційним судом висновки узгоджуються з висновками щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України), застосовані правові позиції є релевантними, а судова практика Верховного Суду з указаного питання є сталою та сформованою. У зв`язку з цим безпідставними є посилання заявника касаційної скарги на неврахування судами відповідної судової практики Верховного Суду. У кожній справі суд виходить з конкретних обставин та доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
Крім того, суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення районного суду, врахував, що встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини необхідно позивачці для захисту прав дитини, а в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
ЄСПЛ у справі «Кріштіан Барнабаш Тот проти Угорщини» («Krisztian Barnabas Toth v. Hungary», заява № 48494/06) зазначив, що національні органи влади, дозволяючи або відхиляючи позов про встановлення батьківства, користуються певною свободою розсуду, спрямованою на забезпечення найкращих інтересів дитини та досягнення справедливого балансу між інтересами дитини і ймовірного біологічного батька, що саме собою не суперечить гарантіям статті 8 Конвенції (§ 33 рішення від 12 лютого 2013 року).
У справі «Келін та інші проти Румунії» («Calin and Others v. Romania», заява № 25057/11) ЄСПЛ наголосив, що повага до приватного життя вимагає забезпечення кожній особі можливості встановити обставини свого походження, а право на отримання такої інформації має важливе значення для формування особистості людини та її розвитку. Таке право охоплює, зокрема, можливість отримати інформацію щодо особи своїх батьків.
Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (частина перша статті 7 Конвенції про права дитини).
Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Питання встановлення походження дитини, збереження зв`язків між дитиною та її біологічними батьками, а також можливість особи домагатися юридичного визнання свого батьківства належать до сфери захисту зазначеної статті.
У рішенні у справі «М. Т. проти України» («M. T. v. Ukraine», заява № 950/17, пункти 23, 24, рішення від 19 березня 2019 року) ЄСПЛ зазначив, що, незважаючи на свободу розсуду, надану державам у спорах про батьківство, ініційованих імовірними біологічними батьками, біологічний батько не повинен бути повністю виключений із життя дитини, якщо лише таке виключення не обумовлене достатніми підставами, пов`язаними із забезпеченням найкращих інтересів дитини.
Верховний Суд уже зауважував, що визнання батьківства за рішенням суду розглядається як засіб захисту прав дитини, який спрямований на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини (див., зокрема, постанова Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 645/1098/18).
Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції призначив експертизу всупереч стаття 367 ЦПК України, так як позивачка не обґрунтувала неможливість подання такого доказу до районного суду безпідставні. 
Верховний Суд щодо таких доводів зазначає таке.
Згідно зі статтею 103 ЦПК України суд має право з власної ініціативи призначити експертизу. Звісно, що це стосується лише суду першої інстанції. В апеляційній інстанції діє положення частини третьої статті 367 ЦПК України, згідно з якого докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
У клопотанні про призначення відповідної експертизи, поданому до апеляційного суду (а. с. 213, 242, т. 1), ОСОБА_1 зазначала, що таке клопотання раніше не заявляла, так як надати експерту біологічні зразки ДНК померлого ОСОБА_3 не мала можливості, а згоди його родичів на ексгумацію тіла померлого для відібрання таких зразків не було.
У зв`язку з цим вона вимушена на стадії апеляційного провадження просити про призначення посмертної судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, так як доводами апеляційної скарги було саме відсутність у справі такої експертизи.
Верховний Суд погоджується з такими доводами позивачки, у зв`язку з чим відхиляє посилання касаційної скарги на порушення апеляційним судом статті 367 ЦПК України.
Таким чином, висновки суду апеляційної інстанції у межах доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, судом під час розгляду справи не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Колегія суддів уважає, що в силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України судом апеляційної інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими. Вказане спростовує доводи касаційної скарги у відповідній частині.
Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права, зводяться до незгоди з висновками суду і переоцінки доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.
Враховуючи наведене, колегія суддів уважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Щодо судових витрат

Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, розподіл судових витрат Верховим Судом не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 410, 416, 418 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. 

Постанову Житомирського апеляційного суду від 13 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник 
Судді: І. Ю. Гулейков
Г. В. Коломієць 
Р. А. Лідовець
Ю. В. Черняк