г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

Справа № 212/7360/26
Номер провадження 2/213/1942/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2026 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого – судді Попова В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу № 212/7360/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Тайгер Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.
Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 35 271,60 грн, посилаючись на те, що 11 лютого 2025 року між відповідачем та ТОВ «Фінансова компанія «Тайгер Фінанс» укладений кредитний договір № 57144975, згідно з умовами якого позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 7 000,00 грн на споживчі цілі. Позивач свої зобов`язання згідно з умовами договору виконав, надавши позичальнику кредитні кошти, але позичальник взяті на себе зобов`язання не виконує, що призвело до виникнення заборгованості. Просить стягнути з відповідача заборгованість у вищезазначеному розмірі, що складається з тіла кредиту, процентів, комісії та штрафу, а також сплачений судовий збір у розмірі 2 662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн.

Стислий виклад заперечень відповідача.
Представник відповідача подав відзив, згідно з яким позовні вимоги визнає частково: тіло кредиту в сумі 7 000,00 грн та проценти в сумі 10 000,00 грн. Посилається на те, що встановлений договором розмір денної процентної ставки в 0,99 % є непомірним тягарем для відповідача. Зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець зобов`язаний, використовуючи свої професійні можливості, оцінити кредитоспроможність споживача. Однак кредитодавцем платоспроможність боржника перевірені не були, що призвело до неможливості відповідачем сплатити наданий йому кредит з такими високими відсотками. Відповідач на момент укладення договору і зараз має діагноз: легка розумова відсталість; епілепсія. Наявність цих діагнозів впливає на когнітивні функції та психоемоційну стабільність та вказує на обмежену здатність особи адекватно оцінювати фінансові зобов`язання та передбачати наслідки їх невиконання. Відповідач є особою з інвалідністю ІІ групи, отримує державну соціальну допомогу особам, які не мають право на пенсії, та особам з інвалідністю. Ця допомога є його єдиним доходом. Вважає, що, якщо фізична особа виявляється такою, що може цілком відповідати за свої дії, відповідальність за видачу такого кредиту фактично лягає на фінансову установу. Тіло кредиту становить 7 000,00 грн, а розмір нарахованих процентів – 23 721,60 грн, що втричі перебільшує розмір тілу кредиту, є неспівмірним і є непомірним тягарем для відповідача. Тому просить зменшити розмір нарахованих відсотків до 10 000,00 грн. З посиланням на пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України вважає, що вимоги про стягнення штрафу та комісії також не підлягають задоволенню. Крім того, зазначає, що відповідач як особа з інвалідністю ІІ групи звільнений від сплати судового збору.

Процесуальні дії у справі.
22 червня 2026 року позовна заява, передана за підсудністю, надійшла до суду.
26 червня 2026 року позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 
Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались.

Заяви, клопотання.
Представник відповідача надав клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу. Вважає заявлений позивачем розмір витрат завищеним та необґрунтованим. Крім того, для відповідача така сума є непомірним тягарем. Просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 3 500,00 грн.

Фактичні обставини, встановлені судом.
11 лютого 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Тайгер Фінанс» та ОСОБА_1 укладено електронний договір про споживчий кредит № 57144975, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 7 000,00 грн строком на 360 днів.
Згідно з п.2.2.3 договору пільгова процентна ставка – фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,8% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується лише протягом пільгового періоду користування кредитом. Після закінчення строку пільгового періоду нараховується стандартна процентна ставка. 
Стандартна процента ставка – фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,96% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується з першого дня стандартного періоду.
Пільговий період – 30 календарних днів, стандартний період – 330 календарних днів. комісія за надання кредиту – 15 % від суми кредиту.
Згідно з п. 4.7. договору у разі прострочення строку повернення кредиту, передбаченого п. 1.4. кредитного договору, на 1 (один) календарний день позичальник зобов`язується сплатити на користь кредитодавця штраф у розмірі 10% від суми отриманого кредиту.
Пунктом 4.7.1. договору визначено, що у разі прострочення строку повернення кредиту, передбаченого п. 1.4. кредитного договору, на 10 (десять) календарних днів позичальник зобов`язується сплатити на користь кредитодавця штраф у розмірі 40% від суми отриманого кредиту.
У розділі 12 договору «реквізити сторін» міститься інформація про реквізити платіжної картки позичальника – НОМЕР_1 .
Позивач виконав умови договору та надав відповідачу кредит.
Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.
У розрахунку позивача зазначено, що заборгованість становить 35 271,60 грн та складається з: 7 000,00 грн – основна сума боргу; 23 721,60 грн – проценти; 3 500,00 грн – штраф; 1 050,00 грн – комісія.
ОСОБА_1 встановлено такі діагнози: легка розумова відсталість; епілепсія.
З 01 квітня 2024 року відповідачу встановлена ІІ група інвалідності, причина інвалідності – загальне захворювання.

Зміст спірних правовідносин.
Встановленим обставинам відповідають правовідносини із зобов`язань за кредитним договором та недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань.

Норми права, які застосовує суд.
Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до пункту 6 частини 1 цієї статті Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Законом України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VIII законодавець залишив за кредитодавцем можливість встановлення комісії під час укладення кредитних договорів.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом – витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Нормою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За приписами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Крім того відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.
Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Статтею 550 ЦК України передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання.
Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено і триває по теперішній час.
Також Верховний Суд у своїй постанові від 31 січня 2024 року № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2ст.625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Відповідно до ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цивільним кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з положеннями ст. 36 ЦК України суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок обмеження цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Цивільна дієздатність фізичної особи є обмеженою з моменту набрання законної сили рішенням суду про це.
Як видно із ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.
Відповідно до ст. 40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це.
Статтею 41 ЦК України перебачено правові наслідки визнання фізичної особи недієздатною: 1. Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. 2. Недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. 3. Правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун.

Висновок суду.
Аналізуючи спірні правовідносини в контексті зазначених норм права, судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення електронного договору про споживчий кредит з відповідачем та порушення ним взятих на себе зобов`язань.
Позивачем доведено надання відповідачу кредитних коштів.
Відповідач порушив умови кредитного договору, кошти на повернення кредиту не сплачував, що призвело до виникнення заборгованості. Відповідач будь-яких доказів на спростування суми заборгованості перед позивачем у зазначеному розмірі не надав.
Розмір заборгованості за тілом кредиту підтверджений належними доказами, відповідач позов у цій частині визнає, тому тіло кредиту підлягає стягненню з відповідача.
Відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права видно, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
Встановлено, що заборгованість за процентами нарахована відповідачу в межах граничного строку кредитування, а тому суд погоджується з наданим позивачем розрахунком. 
При цьому судом надано оцінку доводам відповідача про несправедливий розмір процентів.
Судом встановлено, що проценти нараховані у межах визначеного сторонами строку кредитування та не є процентами, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування, мірою цивільно-правової відповідальності, що сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України. Проценти за правомірне користування кредитними коштами нараховані у передбаченому договором розмірі, з яким позивач погодився, підписавши договір, розмір денної процентної ставки не перевищує законодавчо встановлених обмежень щодо розміру максимальної денної процентної ставки.
ЦК України не містить положень про право суду зменшити розмір процентів за правомірне користування кредитними коштами протягом узгодженого сторонами кредитного договору строку кредитування, розрахований у розмірах, що не суперечить законодавству.
Відповідачем розмір заборгованості з процентів не спростовано, його незгода із зазначеним позивачем розміром процентів не підтверджена належними доказами, обставини, на які посилається позивач як на підстави для стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами за правомірне користування кредитними коштами, знайшли своє підтвердження при розгляді справи.
При цьому суд не бере до уваги доводи, викладені у відзиви, щодо покладення відповідальності за видачу кредиту на фінансову установу у разі, якщо позичальник не може відповідати за свої дії, як такі, які не ґрунтуються на вимогах закону.
Доказів визнання відповідача недієздатним/обмежено дієздатним суду не надано, вимоги про визнання кредитного договору недійсним у порядку, передбаченому ст. 225 ЦК України, не заявлено.
Водночас заслуговують на увагу доводи представника щодо вимоги про стягнення штрафу.
Згідно з вимогами п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану стягнення штрафу не відповідає вимогам закону, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Проте з аналогічних міркувань представник відповідача посилається на відсутність підстав для стягнення комісії. Проте суд не може погодитися з такими аргументами, оскільки пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не містить положень щодо нарахування комісії.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, законодавством передбачено право кредитодавця встановлювати комісію за надання кредиту.
З огляду на викладене вимоги про стягнення тіла кредиту, процентів за користування кредитом та комісії підлягають задоволенню.
Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню: стягненню з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 31 771,60 грн, що складається із заборгованості за кредитом – 7 000,00 грн, заборгованості за процентами – 23 721,60 грн, комісії – 1 050,00 грн. 
При цьому суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Щодо розподілу судових витрат.
У зв`язку з тим, що відповідач звільнений від сплати судового збору, сплачений позивачем судовий збір підлягає компенсації за рахунок держави пропорційно розміру задоволених вимог – 2 398,29 грн.
Щодо стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 8 000,00 грн суд виходить з такого.
Як передбачено статтею 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Розмір здійснених позивачем витрат на правничу допомогу підтверджується належними доказами. 
Представником відповідача заявлено про неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу із ціною позову, складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.
Надаючи оцінку переліченим послугам правничої допомоги, враховуючи думку відповідача про неспівмірність витрат на правничу допомогу, матеріальний стан відповідача, суд вважає, що вартість послуг адвоката в загальній сумі 8 000,00 грн є завищеною стосовно іншої сторони спору, а тому відшкодування витрат на правничу допомогу у сумі 3 500,00 грн (за умови задоволення позовних вимог у повному обсязі) відповідатиме принципу розумності та реальності витрат.
Тому з урахуванням часткового задоволення позовних вимог підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 152,80 грн (90,08%).
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 81, 89, 137, ч.1 ст.141, 263, 265, 274-279 ЦПК України, суд -
УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Тайгер Фінанс» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Тайгер Фінанс»заборгованість за кредитним договором № 57144975від 11 лютого 2025 року у розмірі 31 771 (тридцять одна тисяча сімсот сімдесят одна) грн 60 коп., щоскладається із заборгованості за кредитом – 7 000,00 грн, заборгованості за процентами – 23 721,60 грн, комісії – 1 050,00 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Судовий збір у сумі 2 398,29 грн компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Тайгер Фінанс» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Тайгер Фінанс»витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 152,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Тайгер Фінанс», адреса: вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28, м. Львів, Код ЄДРПОУ 43561909.
Відповідач –  ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 04 вересня 2026 року.

Головуючий суддя В.В. Попов