СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ун. № 759/12489/26
пр. № 2/759/10349/26
24 липня 2026 року м. Київ Святошинський районний суд м. Києва 
у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,
секретаря судового засідання КосінськоїІ.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві без виклику сторін у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТЕЙТ» про стягнення заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:
І. Позиція сторін у справі
у травні 2026 р. позивач звернулася до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд, стягнути з відповідача заборгованість з невиплаченої заробітної плати у розмірі 288000 грн 00 коп.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з позивачка 19.08.2022 року була прийнята на посаду бухгалтера до Товариства з обмеженоювідповідальністю «Астейт». Прийняття Позивачки на роботу на зазначену вище посаду у ТОВ «Астейт» було оформлено Наказом №5 від 18.08.2022 року, що підтверджується записом у її електронній трудовій книжці. Згодом, 01.01.2023 року, Позивачка була переведена на посаду агента з нерухомості у ТОВ «Астейт», що було оформлено Наказом №1 від 01.01.2023 року. Починаючи з 17.05.2023 року за вказівкою директора ТОВ «Астейт» Позивачці було заборонено доступ до її робочого місця за адресою: м. Київ, проспект Голосіївський, 132, поверх 9, а також позбавлено необхідних засобів для роботи, заблоковано робочий комп`ютер. З цього приводу Позивачка звернулася із пояснювальною запискою на ім`я директора ТОВ «Астейт» В.М. Шинкаренка, яку направила на його адресу засобами поштового зв`язку. У зазначеній пояснювальній записці Позивачка вимагала згідно умов трудового договору забезпечити їй доступ до робочого місця та надати можливість виконувати свою роботу. Проте зазначена пояснювальна записка, яка була відправлена засобами поштового зв`язку, директором ТОВ «Астейт» Шинкаренко В.М. у поштовому відділенні одержана не була та повернулася адресатові. У зв`язку з тим, що Позивачці, попри її бажання працювати, так і не була надана можливість відвідувати своє робоче місце, Позивачка до цього часу позбавлена можливості відвідувати своє місце роботи у ТОВ «Астейт». Звільнення Позивачки з посади агента з нерухомості ТОВ «Астейт» досі оформлено не було, копії наказу про звільнення Позивачці роботодавцем не надано. Також, співробітниками відділу кадрів ТОВ «Астейт» не було внесено до трудової книжки Позивачки запис про її звільнення, причини звільнення не пояснені.Починаючи з лютого 2023 року заробітна плата Позивачки на посаді агента з нерухомості ТОВ «Астейт» складала 8000 гривень на місць, що підтверджується інформаційною Довідкою Пенсійного фонду України з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-05. Заробітна плата Позивачки за квітень та травень 2023 року була затримана та сплачена Відповідачем лише 01 червня 2026 року, що підтверджується банківською випискою,попри відсутність наказу про звільнення та письмово виявлене Позивачкою бажання продовжувати свою роботу у ТОВ «Астейт» на посаді агента з нерухомості, з червня 2023 року і по день звернення з позовом, заробітна плата ТОВ «Астейт» Позивачці не виплачується.

ІІ. Процесуальні дії і рішення суду
відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.05.2026 справу розподілено на суддю Ул`яновську О.В.
Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 12.05.2026 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням без виклику сторін.
Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Відповідачу надсилалася ухвала про відкриття провадження разом з позовною заявою та додатками до неї, конверт повернувся на адресу суду, з відміткою - адресат відсутній за вказаною адресою (а.с. 69-70). Відзив на позовну заяву до суду не направлено, жодних заяв з процесуальних питань від сторони відповідача до суду не надходили.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

ІІІ. Фактичні обставини справи
судом встановлено, що 19.08.2022 року була прийнята на посаду бухгалтера до Товариства з обмеженою відповідальністю «Астейт». Прийняття Позивачки на роботу на зазначену вище посаду у ТОВ «Астейт» було оформлено Наказом №5 від 18.08.2022 року, що підтверджується записом у її електронній трудовій книжці. 
01.01.2023 року, ОСОБА_1  була переведена на посаду агента з нерухомості у ТОВ «Астейт», що було оформлено Наказом №1 від 01.01.2023 року .
Починаючи з лютого 2023 року заробітна плата ОСОБА_1  на посаді агента з нерухомості ТОВ «Астейт» складала 8000 гривень на місць, що підтверджується інформаційною Довідкою Пенсійного фонду України з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-05.
Заробітна плата ОСОБА_1  за квітень та травень 2023 року була затримана та сплачена Відповідачем лише 01 червня 2026 року, що підтверджується банківською випискою,попри відсутність наказу про звільнення та письмово виявлене Позивачкою бажання продовжувати свою роботу у ТОВ «Астейт» на посаді агента з нерухомості, з червня 2023 року і по день звернення з позовом, заробітна плата ТОВ «Астейт» Позивачці не виплачується.

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду
відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
У рішенні Конституційного Суду від 15.10.2013 № 9-рп/2013 у справі № 1-18/2013 щодо тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» Конституційний Суд України зазначив, що під заробітною платою, що належить працівникові, або за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою потрібно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.
Право працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. Водночас право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник у разі порушення законодавства про оплату праці має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.
Дане положення також закріплене ч 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» згідно з яким, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Положеннями ст. 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Чинне законодавство прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать як на підставі норм Закону України «Про оплату праці», так і відповідно до умов колективного договору.
Як вбачається із матеріалів цивільної справи, позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ "АСТЕЙН" отримував заробітну плату. Однак, після звільнення ОСОБА_1 , відповідач не здійснив виплату всіх сум, що належать працівникові в день звільнення, що є порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України.
Позивач зазначає, що за період з 01.06.2023 по 01.06.2026розмір невиплаченої заборгованості по заробітній платі становить 288000 грн 00 коп.
Відповідно до п. 6 ч. 5 Постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24.12.1999, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
Відповідно до пункту 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (п. 8 Порядку №100).
З матеріалів справи вбачається, що сума невиплаченої Позивачці після звільнення заробітної плати з 01.06.2023 по 01.06.2026 складає: 8000 грн. х 36 місяців = 288000,00 грн. у зв`язку з чим із Відповідача підлягає стягненню на користь Позивачки 288000,00 грн. невиплаченої заробітної плати.
Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

V. Розподіл судових витрат
відповідно до Закону України «Про судовий збір», позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі повністю звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.
На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 43, 67 Конституції України; ст.ст. 47, 74, 83, 115, 116, 117 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», Законом України «Про відпустки», Порядком обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 81, 141, 258, 259, 264, 265, 273, 289, 354, 355 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:
позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТЕЙТ» про стягнення заробітної плати задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТЕЙТ»(код ЄДРПОУ 34867167) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) заборгованість по заробітній платі у розмірі 288000 (двісті вісімдесят вісім тисяч) грн 00 коп. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТЕЙТ»(код ЄДРПОУ 34867167) на користь держави судовий збір у розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна)грн 20 коп.
Допустити негайне виконання рішення суду в межах виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Суддя: О.В. Ул`яновська