ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2026 року	справа № 380/7226/26	

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Морської Галини Михайлівни, розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач), в якому просить :
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до стажу судді, який дає право на призначення та обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періодів: служби в армії з 22.05.1979 по 11.05.1981 (01 рік 11 місяців 19 днів); половину строку навчання у Львівському ордена Леніна державному університеті ім. І.Франка: з 31.07.1984 по 29.06.1989 (02 роки 05 місяців 00 днів); з 01.08.1989 по 04.09.1991 роботи стажистом Ленінського районного народного суду м.Львова (2 роки);
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 25.02.2026 перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із 82% суддівської винагороди, зарахувавши до стажу роботи на посаді судді період проходження строкової військової служби з 22.05.1979 по 11.05.1981 (01 рік 11 місяців 19 днів), половину строку навчання у Львівському ордена Леніна державному університеті ім. І.Франка: з 31.07.1984 по 29.06.1989 (02 роки 05 місяців 00 днів); з 01.08.1989 по 04.09.1991 роботи стажистом Ленінського районного народного суду м.Львова (2 роки). 
Ухвалою від 21.04.2026 відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до рішення Вищої ради правосуддя № 2047/0/15-21 від 30.09.2021 позивач звільнений з посади судді Львівського апеляційного суду, у зв`язку з поданням заяви про відставку. Відповідно до наказу Львівського апеляційного суду № 05.14/23/2021 від 30.09.2021 ОСОБА_1 відраховано зі штату суду у зв`язку із звільненням у відставку відповідно до рішення Вищої ради правосуддя № 2047/0/15-21 від 30.09.2021. Львівським апеляційним судом видано довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 07.20/306/2021 від 29.09.2021, а також видано розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 № 05.61/1/2021 від 30.09.2021. Згідно з вказаним розрахунком відповідний стаж ОСОБА_1 становить 36 років 05 місяців 13 днів, у тому числі: 1. Служба в армії з 22.05.1979 по 11.05.1981 (зараховано до стажу - 01 рік 11 місяців 19 днів); 2. Львівський ордена Леніна державний університет ім. І. Франка: з 31.07.1984 по 29.06.1989 (зараховано до стажу 1/2 строку навчання - 02 роки 05 місяців 00 днів); 3. Суддя Галицького районного суду м. Львова з 04.09.1991 по 26.07.2001 (тривалість стажу 09 років 10 місяців 22 дні); 4. Суддя, заступник голови судової палати в цивільних справа, суддя, голова апеляційного суду Львівської області з 27.07.2001 по 01.10.2018 (тривалість стажу 17 років 02 місяці 04 дні); 5. Суддя, голова Львівського апеляційного суду з 02.10.2018 по 30.09.2021 (тривалість стажу 02 роки 11 місяців 28 днів); 6. Згідно ч.2 ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зараховано до стажу 02 роки 00 місяців 00 днів.
Позивач зазначає, що разом із зазначеними документами він подав до територіального органу Пенсійного фонду України копію трудової книжки серії НОМЕР_1 з якої видно, що 22.05.1979 його призвано на військову службу, а 11.05.1981 звільнено в запас (записи №3,4); з 31.07.1984 по 29.06.1989 позивач навчався у Львівському ордена Леніна державному університеті ім. І. Франка (записи №10,11); з 01.08.1989 по 04.09.1991 працював стажистом Ленінського районного народного суду м.Львова (записи №12,13). За результатами розгляду поданих документів пенсійним органом було зараховано тільки 30 років виключно суддівського стажу та призначено довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 70% від суддівської винагороди.
ОСОБА_1 зазначає, що при призначенні щомісячного довічного грошового утримання мені, як судді у відставці, не зараховано до стажу роботи на посаді судді частину стажу тривалістю 6 років 04 місяці 19 днів, а саме: 1. службу в армії з 22.05.1979 по 11.05.1981 (01 рік 11 місяців 19 днів); 2. половину строку навчання у Львівському ордена Леніна державному університеті ім. І. Франка: з 31.07.1984 по 29.06.1989 (02 роки 05 місяців 00 днів); 3. з 01.08.1989 по 04.09.1991 роботу стажистом Ленінського районного народного суду м.Львова (2 роки). У зв`язку з чим, 25.02.2026, через веб-портал Пенсійного фонду України, позивач звернувся з листом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив зарахувати вказані періоди до до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Проте, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області листом №12622-13216/К-02/8-1300/26 від 12.03.2026 відмовило в зарахуванні вищезазначеного стажу та перерахунку і виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, вказавши, що зарахування до стажу роботи на посаді судді служби в армії, періодів навчання у вищому навчальному закладі, роботи на посаді стажиста законодавством не передбачено.
Вважаючи такі дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у зарахуванні стажу та перерахунку і виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці протиправними, позивач просить задовольнити позов в повному обсязі.
07.05.2026 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало відзив на позовну заяву, у якому заперечує щодо заявлених позовних вимог з огляду на таке. Статтею 137 Закону № 1402 визначено, що до стажу роботи на посаді судді (який впливає на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці) зараховується робота на посаді: 1. судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2. члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3. судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Крім цього, ч. 2 ст. 137 Закону № 1402 передбачено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. Отже, зазначеним вище переліком не передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді, який впливає на розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половини строку навчання у вищому юридичному закладі. Цей перелік є вичерпним. Тому, безпідставними є вимоги позивача щодо зарахування до стажу роботи на посаді судді половини строку навчання у вищому юридичному закладі. 
Відповідач зазначає, що абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). На час обрання позивача на посаду судді безстроково питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювалося ч. 4 ст. 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-XII «Про статус суддів» та Указом Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів». Згідно з ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-XII «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус суддів», до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Наголошує, що Постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року № 545 пункт 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 (865-2005-п) «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» доповнено абзацом такого змісту: «До стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби». Зазначена постанова Кабінету Міністрів України (№ 865-2005-п) втратила чинність 01 січня 2012 року. У відповідності до п. 11 Перехідних положень Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. Відповідно до абз. 4 п. 34 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про статус суддів» № 1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). Таким чином, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, не передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, періоду проходження строкової служби та роботи на посаді стажиста.
Із вказаних підстав просить суд відмовити у задоволенні позову.
Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд зазначає наступне.
Рішенням Вищої Ради Правосуддя від 30.09.2021 №2047/0/15-21 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Львівського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку. 
Наказом в.о. голови Львівського апеляційного суду від 30.09.2021 №05.14/23/2021 ОСОБА_1 відраховано зі штату Львівського апеляційного суду.
Із розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного утримання від 30.09.2021 №05.61/1/2021 та який був наданих до Вищої ради правосуддя, слідує, що стаж судді ОСОБА_1 складає 36 років 5 місяців 16 днів, з яких:
- служба в армії 22.05.1979-11.05.1981 – 01 рік 11 місяців 19 днів;
- навчання у Львівському ордена Леніна Державному університеті ім.І.Франка 31.07.1984-29.06.1989 – 02 роки 05 місяців;
- суддя Галицького районного суду м.Львова 04.09.1991-26.07.2001 – 09 років 10 місяців 22 дні;
- суддя, заступник голови судової палати в цивільних справах, суддя, голова апеляційного суду Львівської області 27.07.2001-01.10.2018 - 17 років 02 місяці 04 дні;
- суддя, голова Львівського апеляційного суду 02.10.2018-30.09.2021 – 02 роки 11 місяців 28 днів;
- ч.2 ст.137 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» - 02 роки.
Листом ГУ ПФУ у Львівській області від 12.03.2026 №12622-13216/К-02/8-1300/26 на заяву ОСОБА_1 повідомлено, що його загальний стаж становить 43 роки 02 дні, в тому числі спеціальний стаж, що дає право на щомісячне грошове утримання судді у відставці – 30 років 28 днів, а саме: з 04.09.1991 по 26.07.2001, з 27.07.2001 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 31.05.2020, з 01.06.2020 по 30.09.2021. 
Відповідач зазначив, що зарахування до стажу роботи на посаді судді служби в армії, періодів навчання у вищому навчальному закладі, роботи на посаді стажиста законодавством не передбачено.
Позивач вважає, що перерахунок довічного грошового утримання судді повинен здійснюватися на підставі отриманої довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання у вищому навчальному закладі та роботи стажистом Ленінського районного народного суду м.Львова, що у сукупності впливає на належне застосування розрахунку відсотків від суддівської винагороди судді.
Вважаючи дії ГУ ПФУ у Львівській області протипрвними, позивач звернувся до суду за захистом порушених прав та інтересів.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Положеннями статті 64 Конституції України гарантовано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Згідно з ч. 1 ст. 126 Конституції України, незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
Відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються: судоустрій, судочинство, статус суддів.
Відповідно до частин 1 - 3 статті 142 Закону №1402-VIII суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
За приписами частин 1 та 2 статті 137 Закону №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:
1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;
2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;
3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Абзацом 4 пункту 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Відповідно до частини другої статті 137 Закону № 1402-VIII в редакції Закону України від 12.07.2018 № 2509-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» (далі - Закон № 2509-VIII), до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Суд встановив, що на момент прийняття Вищою радою правосуддя рішення від 30.09.2021 рішенням №2047/0/15-21 про звільнення позивача з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку частина друга статті 137 Закону № 1402-VIII діяла в редакції Закону № 2509-VIII.
Таким чином, позивачу до стажу роботи на посаді судді, що враховується при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, додатково зараховується стаж роботи, вимога щодо якого визначалась законом та надавала право на призначення на посаду судді.
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.
До цього Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року №6-рп/99, від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.
Також в рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абз. 2 розділу 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).
Відповідно до пункту 11 Основних принципів незалежності судових органів (схвалені резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року) термін повноважень суддів, їх незалежність, безпека, відповідна винагорода, умови служби, пенсії і вік виходу на пенсію повинні належним чином гарантуватися законом.
Вищенаведене узгоджується з положеннями Європейської хартії про закон "Про статус суддів" від 10 липня 1998 року, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).
Так, згідно з пунктом 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17 листопада 2010 року Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки "оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці".
Отже, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.
Стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку і застосовується як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.
Такі висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постановах від 06 березня 2018 у справі №308/6953/17, від 30 січня 2020 року у справі №592/3694/17, від 23 червня 2022 року у справі №420/1987/21, від 08 вересня 2022 року у справі №380/10696/21.
Крім того, у зв`язку із систематичним нехтуванням пенсійними органами стажу судді, що визначається Вищою радою правосуддя при звільненні суддів у відставку, рішенням Ради суддів України від 11 квітня 2024 року №6 звернута увага Пенсійного фонду України на необхідність приведення діяльності органів Пенсійного фонду України у відповідність до висновків щодо застосування норм права, викладених у зазначених постановах Верховного Суду, та вказано на неприпустимість перегляду органами Пенсійного фонду України стажу роботи судді, що дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, що визначений у рішенні Вищої ради правосуддя при розгляді заяви про відставку.
Рішенням Ради суддів України від 11 квітня 2024 року №6 також наголошено, що необхідний стаж роботи на посаді судді, з якого має розраховуватись та виплачуватись відповідне грошове утримання, обчислюється Вищою радою правосуддя як єдиним, конституційним органом, при прийнятті рішення про звільнення судді у відставку.
Суд зауважує, що абзацом 4 пункту 34 «Прикінцевих і перехідних положень» Закону №1402-VІІІ регламентовано, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
У свою чергу пункт 11 Перехідних положень Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №2453-VI) передбачав, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
Так, до набрання чинності Законом №2453-VІ зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року №2862-XII «Про статус суддів» (далі - Закон №2862-XII).
На час призначення ОСОБА_1 на посаду судді питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювалося частиною четвертою статті 43 Закону №2862-XII.
Відповідно до частини першої статті 43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.
Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Відповідно до абзацу 2 статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Після втрати чинності статті 1 вказаного Указу Президента України питання зарахування в стаж роботи судді інших періодів діяльності було врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року №545.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року №545 пункт 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 (865-2005-п) «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» доповнено абзацом такого змісту: «До стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби».
Зазначена постанова Кабінету Міністрів України (№ 865-2005-п) втратила чинність 01 січня 2012 року.
Відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
Зміст наведених норм права дає підстави стверджувати, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону №1402-VIII, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, та період проходження строкової військової служби.
Суд встановив, що 13.07.2020 позивачу призначено пенсію за віком. Із 04.10.2021 позивача переведено на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, відповідно до Закону №1402. 
Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області до стажу роботи позивача на посаді судді зараховано виключно періоди роботи суддею, а саме: з 04.09.1991 по 26.07.2001, з 27.07.2001 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 31.05.2020, з 01.06.2020 по 30.09.2021. Стаж на посаді судді становить 30 років 28 днів.
При цьому, відповідач не врахував позивачу до стажу роботи судді період проходження строкової військової служби з 22.05.1979 по 11.05.1981, половину навчання у вищому навчальному закладі Львівського ордена Леніна Державному університеті ім.І.Франка з 31.07.1984 по 29.06.1989 та стаж роботи в галузі права. 
Відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_1 ОСОБА_1 :
- 22.05.1979 призваний в ряди Радянської Армії; 11.05.1981 звільнений в запас;
- 31.07.1984 зарахований студентом юридичного факультету денної форми навчання Львівського ордена Леніна державного університету ім.Івана Франка; 29.06.1989 відрахований із університету у зв`язку із закінченням навчання.
- 01.08.1989 по 04.09.1991 стажист Ленінського районного народного суду м.Львова.
Оскільки стаж роботи позивача на посаді судді становить понад 30 років (тобто дотримується умова не менше 10 років), то до стажу роботи, який дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, підлягає врахуванню половина строку навчання з 31.07.1984 по 29.06.1989 за денною формою у вищому навчальному закладі (2 роки 5 місяців), а також період проходження строкової військової служби з 22.05.1979 по 11.05.1981. 
Щодо зарахування до стажу на посаді судді період роботи ОСОБА_1 стажистом Ленінського районного народного суду м.Львова, суд зазначає наступне.
Як зазначалось вище, на момент прийняття Вищою радою правосуддя рішення від 30.09.2021 №2047/0/15-21 про звільнення позивача з посади судді Львівського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку частина друга статті 137 Закону № 1402-VIII діяла в редакції Закону № 2509-VIII.
Таким чином, позивачу до стажу роботи на посаді судді, що враховується при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, додатково зараховується стаж роботи, вимога щодо якого визначалась законом та надавала право на призначення на посаду судді.
Зазначена позиція суду відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, сформованому у постанові від 08.10.2020 у справі № 9901/537/19. У вказаній справі Велика Палата Верховного Суду, досліджуючи питання обґрунтованості зарахування/не зарахування судді, призначеному (обраному) до набрання чинності Законом № 2509-VIII, до стажу його роботи на посаді судді стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, зазначила наступне: «виражене й закріплене в частині другій статті 137 Закону № 1402-VIII положення (припис) про те, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, означає, що до стажу роботи на посаді судді і прирівняних до нього стажів роботи (абзац четвертий пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII) додається (може додаватися) ще один вид (чи види) роботи (професійної діяльності), який раніше не охоплювався поняттям стажу роботи на посаді судді. Під цим стажем у вимірі чинного законодавчого визначення поняття «стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді» треба розуміти за якісними властивостями вид (види) певної роботи (професійної діяльності) в галузі права, який відрізняється від суддівської і прирівняної до неї роботи та має часові (кількісні) межі (строк роботи)».
Необхідність зарахування до суддівського стажу, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, підтверджується постановою Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2020 у справі № 9901/537/19, від 30.05.2019 у справі № 9901/805/18, від 17.09.2020 у справі № 9901/302/19 та постановою Верховного Суду від 21.01.2021 у справі № 560/499/19.
На день призначення ОСОБА_1 на посаду судді (04.09.1991) питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювалося Законом Союзу Радянських Соціалістичних Республік «Про статус суддів в СРСР» від 04.08.1989 № 328-I.
Частиною першою статті 8 Закону Союзу Радянських Соціалістичних Республік «Про статус суддів в СРСР» від 04.08.1989 № 328-I було передбачено, що суддею може бути обраний громадянин СРСР, який досяг на день виборів 25 років, має вищу юридичну освіту, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років і склав кваліфікаційний екзамен.
Стаж позивача за юридичною спеціальністю, наявність якого була необхідна для призначення її на посаду судді, підтверджується записами у трудовій книжці, копія якої наявна у матеріалах справи.
Так, судом встановлено та записами трудової книжки позивача підтверджено, що позивач у період до призначення на посаду судді, був зарахований стажистом Ленінського районного народного суду м.Львова з 01.08.1989 по 04.09.1991.
Крім того, відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 30.09.2021 №2047/0/15-21додатні до заяви документи свідчать, що суд дя ОСОБА_1 має достатній для звільнення у відставку стаж роботи. При цьому, згідно доданого до заяви ОСОБА_1 розрахунку стажу, загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає право на відставку, становить 36 років 05 місяців 13 дні, з яких: 30 років 28 днів - робота на посаді судді, 2 роки - стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та який надавав право для призначення на посаду судді, 01 рік 11 місяці 19 днів – служба в армії та 02 роки 05 місяців – половина строку навчання у вищому навчальному закладі.
За встановлених обставин та наведеного регулювання, суд дійшов висновку щодо протиправності відмови Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області у зарахуванні ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, двох років стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права, вимога щодо якого була визначена Законом Союзу Радянських Соціалістичних Республік «Про статус суддів в СРСР» від 04.08.1989 № 328-I в редакції, чинній на момент призначення його на посаду судді вперше.
Щодо здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з 82% суддівської винагороди суд зазначає наступне.
Згідно зі статтею 142 Закону №1402, судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. 
Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
З врахуванням висновків суду про протиправне незарахування позивачу суддівського стажу, суд вважає що відповідача слід зобов`язати здійснити з 25.02.2026 (з дати звернення) перерахунок та виплату ОСОБА_1 довічного грошового утримання судді у відставці виходячи з 82% суддівської винагороди,
За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, зважаючи на висловлену Верховним Судом правову позицію у такій категорії справ, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною першою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 3 ст. 242 КАС України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 242 КАС України).
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 1331,50 грн. Враховую задоволення позовних вимог, судові витрати зі сплати судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання періодів: проходження строкової військової служби з 22.05.1979 по 11.05.1981, половину строку навчання у Львівському ордена Леніна державному університеті ім.І.Франка з 31.07.1984 по 29.06.1989, 01.08.1989 по 04.09.1991 роботи стажистом Ленінського районного народного суду м.Львова. 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, буд. 10, м. Львів, 79016; код ЄДРПОУ 13814885) зарахувати до стажу ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ), який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, періодів: проходження строкової військової служби з 22.05.1979 по 11.05.1981, половину строку навчання у Львівському ордена Леніна державному університеті ім.І.Франка з 31.07.1984 по 29.06.1989, 01.08.1989 по 04.09.1991 роботи стажистом Ленінського районного народного суду м.Львова та здійснити перерахунок та виплату грошового утримання судді у відставці виходячи із 82% суддівської винагороди, починаючи з 25.02.2026.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, буд. 10, м. Львів, 79016; код ЄДРПОУ 13814885) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1331 (ода тисяча триста тридцять одна) грн 50 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя	Морська Галина Михайлівна