Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
( з а о ч н е )
Справа №338/1353/26
Провадження №2/338/1205/26
09 вересня 2026 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області 
в складі: головуючого – судді Шишка О.А.,
з участю; секретаря Сіщук Г.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 1510-3201 від 10 лютого 2025 року в розмірі 12601 грн 80 коп. та судового збору.
Позов обґрунтовано тим, що 10 лютого 2025 року сторони за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи позивача уклали електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1510-3201. На виконання договору відповідачці перераховано 2000 грн. Додатковою угодою від 25 лютого 2025 року сторони погодили надання ще 2000 грн, а додатковою угодою від 15 березня 2025 року - ще 2200 грн.
Позивач зазначив, що відповідачка належно не виконала грошових зобов`язань. Станом на 06 травня 2026 року заборгованість, за розрахунком кредитодавця, становить 12601 грн 80 коп., з яких: 2200 грн – основний борг; 6971 грн 80 коп. – проценти за користування кредитом; 3100 грн – проценти річних на підставі статті 625 ЦК України; 330 грн – комісія за видачу кредиту.
Представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю та не заперечила проти заочного розгляду справи.
Відповідачка про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, однак у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву, доказів погашення заборгованості або інших заяв і клопотань не подала.
Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з частиною п`ятою статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Оскільки відповідачка належним чином повідомлена про розгляд справи, відзиву не подала, а представник позивача не заперечувала проти заочного вирішення справи, суд відповідно до статей 280-282 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи.
Дослідивши письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов такого висновку.
Судом установлено, що 10 лютого 2025 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1510-3201. Договір містить анкетні й паспортні дані відповідачки, її РНОКПП, номер телефону, електронну адресу та реквізити платіжної картки. Від імені позичальниці договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором А4858.
Згідно з пунктами 4.1, 4.2 договору сума первісно наданого кредиту становила 2000 грн, дата його видачі – 10 лютого 2025 року. Строк кредитування визначено тривалістю 365 календарних днів, базовий період – 18 календарних днів.
Додатковою угодою від 25 лютого 2025 року, підписаною одноразовим ідентифікатором А2763, сторони погодили надання додаткових кредитних коштів у сумі 2000 грн. Додатковою угодою від 15 березня 2025 року, підписаною одноразовим ідентифікатором А3448, погоджено надання додаткових кредитних коштів у сумі 2200 грн.
Згідно з частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій, у тому числі електронній, формі. За частиною другою статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-комунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти та її прийняття, а підписання електронного правочину може здійснюватися електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
У постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 Верховний Суд зазначив, що електронний договір, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію», прирівнюється за правовими наслідками до договору, укладеного в письмовій формі.
У постанові від 04 лютого 2026 року у справі № 758/14925/23 Верховний Суд уточнив, що під час оцінки договору, підписаного іншим електронним підписом, ніж КЕП або УЕП, належить перевіряти не лише наявність одноразового ідентифікатора, а й обставини передання електронного документа, сталість його змісту та інші докази фактичного виникнення і виконання кредитних правовідносин.
У цій справі факт виникнення кредитних правовідносин підтверджується не лише роздруківками договору та додаткових угод. Квитанції ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» підтверджують успішне перерахування на картку з однаковими маскованими реквізитами 2000 грн 10 лютого 2025 року, 2000 грн 25 лютого 2025 року та 2200 грн 15 березня 2025 року. Належність цієї картки відповідачці підтверджена довідкою банку.
Крім того, відповідачка двічі здійснила платежі на виконання договору: 2600 грн 24 лютого 2025 року та 2660 грн 14 березня 2025 року. Такі послідовні дії, одержання коштів, погашення попередніх траншів і повторне звернення за докредитуванням узгоджуються між собою та підтверджують укладення і часткове виконання договору саме відповідачкою. Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2020 року у справі № 127/23910/14-ц вказав, що часткова сплата боргу є дією, яка свідчить про визнання зобов`язання.
Отже, сукупність письмових та електронних доказів є достатньою для висновку про укладення сторонами кредитного договору і додаткових угод та одержання відповідачкою загалом 6200 грн кредитних коштів.
Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, а одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст. 1048, 1049, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти у розмірі й порядку, встановлених договором. Кредитодавець має право на одержання процентів у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Велика Палата Верховного Суду в постановах від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 та від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 розмежувала регулятивні проценти як плату за правомірне користування кредитом і проценти за статтею 625 ЦК України як міру відповідальності за прострочення. Право кредитодавця нараховувати договірні проценти припиняється після спливу погодженого строку кредитування або після пред`явлення вимоги за частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо інше не випливає з належно погоджених умов у межах строку кредитування.
З розрахунку заборгованості вбачається, що платежем 2600 грн від 24 лютого 2025 року погашено перший транш, нараховані на нього проценти та комісію, а платежем 2660 грн від 14 березня 2025 року – другий транш, проценти та комісію. Додатковою угодою від 15 березня 2025 року сторони підтвердили відсутність на той час непогашеного основного боргу й погодили нове докредитування на 2200 грн. Після одержання цього траншу відповідачка платежів не здійснювала, тому непогашений основний борг становить 2200 грн.
Пунктом 2.8 додаткової угоди від 15 березня 2025 року передбачено нарахування процентів на залишок кредиту за ставкою 1 % за кожен день протягом перших 180 календарних днів та 0,74 % за кожен день із 181-го дня до закінчення 365-денного строку кредитування.
Позивач нарахував 3960 грн процентів за перші 180 днів (2200 грн ? 1 % ? 180 днів) та 3011 грн 80 коп. за наступні 185 днів (2200 грн ? 0,74 % ? 185 днів), разом 6971 грн 80 коп. Нарахування припинено зі спливом погодженого строку кредитування.
Договір укладено після набрання чинності Законом України від 22 листопада 2023 року №3498-IX, яким установлено граничний розмір денної процентної ставки за споживчим кредитом. Визначена сторонами денна процентна ставка з урахуванням загальних витрат за кредитом не перевищує 1 %. Тому підстав для її додаткового зменшення лише з огляду на співвідношення суми процентів і тіла кредиту немає.
Таким чином, вимоги про стягнення 2200 грн основного боргу та 6971 грн 80 коп. процентів за користування кредитом підтверджені умовами договору, додатковою угодою, доказами видачі кредиту та розрахунком заборгованості.
Пунктом 8.2 договору передбачено, що в разі прострочення грошового зобов`язання позичальниця повинна сплатити 73000 % річних від суми заборгованості на підставі статті 625 ЦК України. Водночас установлено денне обмеження такого нарахування сумою, що не перевищує 1 % від неповернутої суми кредиту, та загальне обмеження половиною суми кредиту, одержаної за договором.
З 02 квітня 2025 року позивач одночасно нараховував на неповернутий кредит по 22 грн процентів за користування кредитом і по 22 грн процентів як відповідальність за прострочення. Нарахування за статтею 625 ЦК України припинено після досягнення 3100 грн, що становить половину загальної суми всіх кредитних траншів.
Частина друга статті 625 ЦК України допускає встановлення договором іншого, ніж три проценти річних, розміру процентів. Проте свобода договору обмежується імперативними приписами закону, які регулюють відповідні правовідносини.
Пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України встановлено, що в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування позичальник у разі прострочення грошового зобов`язання за договором кредиту або позики звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати неустойки за таке прострочення.
Оскільки всі 3100 грн процентів за статтею 625 ЦК України нараховані у період дії воєнного стану саме за прострочення кредитного зобов`язання, ця частина позову задоволенню не підлягає.
Пунктом 4.11 договору та пунктом 2.6 додаткової угоди від 15 березня 2025 року встановлено одноразову комісію за видачу додаткових кредитних коштів у розмірі 15 % від їх суми. На цій підставі позивач нарахував 330 грн.
У договорі комісію визначено як одну зі складових плати за надання та користування кредитом. Разом із тим ні договір, ні додаткова угода не містять переліку конкретних додаткових чи супровідних послуг, які надаються відповідачці за цю плату окремо від розгляду заявки, укладення договору та перерахування кредитних коштів.
За частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець після укладення договору зобов`язаний безоплатно надавати споживачу визначену законом інформацію про стан кредиту. Відповідно до частини п`ятої статті 12 цього Закону умови договору, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими законом, є нікчемними.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 зазначила, що після набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування» кредитодавець може встановлювати плату лише за реально надані платні послуги, тоді як плата за послуги, які за законом повинні надаватися безоплатно, є нікчемною.
У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 Велика Палата Верховного Суду сформулювала загальний підхід, за яким кредитодавець не може стягувати з позичальника плату за дії, що вчиняються у власних інтересах кредитодавця, а також за дії, спрямовані лише на встановлення, зміну або припинення кредитних правовідносин, зокрема укладення договору та внесення до нього змін.
Надання кредиту є основним обов`язком кредитодавця за кредитним договором, а не самостійною супровідною послугою споживачу. За відсутності визначеної та фактично наданої відповідачці окремої послуги комісія «за видачу кредиту» є додатковою платою за виконання кредитодавцем власного основного обов`язку та фактично дублює проценти як плату за кредит.
Тому умова про сплату 330 грн комісії за видачу кредиту не створює обов`язку відповідачки сплатити таку суму, а позов у цій частині задоволенню не підлягає.
Щодо судових витрат.
За подання позову в електронній формі позивач сплатив 2662 грн 40 коп. судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією № 61473 від 03 серпня 2026 року.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України в разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Верховний Суд послідовно виходить із того, що пропорційність є загальним правилом розподілу судових витрат, а відступ від нього можливий лише з підстав, прямо передбачених процесуальним законом. Такий підхід, зокрема, відображено в постановах Верховного Суду від 17 вересня 2018 року у справі № 740/4059/17, від 25 квітня 2019 року у справі № 530/1035/16-ц та від 25 вересня 2019 року у справі № 2-941/11.
Із заявлених 12601 грн 80 коп. обґрунтованими є вимоги на 9171 грн 80 коп., що становить 72,7817 % ціни позову. Тому з відповідачки на користь позивача належить стягнути 1937 грн 74 коп. судового збору (2662 грн 40 коп. ? 72,7817 %). Решта сплаченого судового збору покладається на позивача пропорційно тій частині вимог, у задоволенні якої відмовлено.
На підставі викладеного, відповідно до статей 205, 207, 525, 526, 530, 625, 626, 628, 634, 639, 1048, 1049, 1054 ЦК України, статей 8, 11, 12 Закону України «Про споживче кредитування», статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії № 1510-3201 від 10 лютого 2025 року в розмірі 9171 (дев`ять тисяч сто сімдесят одна) грн 80 коп., з яких 2200 грн – заборгованість за кредитом та 6971 грн 80 коп. – заборгованість за процентами за користування кредитом.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» 1937 (одну тисячу дев`ятсот тридцять сім) грн 74 коп. судового збору.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Богородчанським районним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідачки, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або справа розглядалася без повідомлення учасників, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, установлених ЦПК України, не подано заяву про його перегляд або апеляційну скаргу, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», місцезнаходження: бульвар Лесі Українки, будинок 26, офіс 407, м. Київ, 01133; код ЄДРПОУ 38548598; рахунок IBAN НОМЕР_1 в АБ «УКРГАЗБАНК».
Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуючий О. А. Шишко