ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2026  м.Дніпро справа №908/2927/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Кучеренко О.І. (доповідач)
суддів: Кошлі А.О., Стефанів Т.В.
з секретарем судового засідання Кахикало А.С.
за участю представників сторін:
від апелянта Гайдук С.П., адвокат
від позивача Корсік Я.В., адвокат
розглянув апеляційні скарги Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області на рішення Господарського суду Запорізької області від 16.03.2026 та на додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 19.03.2026 (суддя Федько О.А.) у справі 
за позовом: Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області (70432, Запорізька область, Запорізький район, с. Степне, вул. Травнева, буд. 50)
до відповідача: Селянського (фермерського) господарства «АГРО ТРЕЙД» (69015, м.Запоріжжя, вул. Автозаводська, буд. 60, кв. 144)
третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТЕР» (70431, Запорізька область, Запорізький район, с. Лежине, вул. Садова, буд. 11)
третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Запорізька районна державна адміністрація Запорізької області (ЄДРПОУ 20488417, юридична адреса: 70450, Запорізька область, Запорізький район, селище Кушугум, вул. Центральна, буд. 192).
про стягнення 23 431 грн 08 коп., розірвання договору та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст і підстави позовної заяви.
У вересні 2025 року Степненська сільська рада Запорізького району Запорізької області (далі - позивач) звернулася до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Селянського (фермерського) господарства «Агро Трейд» (далі - відповідач, СФГ «Агро Трейд»), у якій просила суд:
- стягнути з відповідача на користь позивача 23431 грн 08 коп. несплаченої орендної плати за договором оренди земельної ділянки, кадастровий номер 2322186800:01:003:1790, площею 10 га;
- розірвати договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер 2322186800:01:003:1790, площею 10 га (невитребувані (нерозподілені) земельні частки (паї) – сіножаті), від 23.11.2018, який укладений між Запорізькою районною державною адміністрацією Запорізької області та СФГ «Агро Трейд» (зі змінами, внесеними додатковою угодою від 14.12.2018);
- зобов`язати відповідача повернути земельну ділянку, кадастровий номер 2322186800:01:003:1790, площею 10 га, позивачу.
Позивач зазначив, що за розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 №713-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Запорізької області» сформовано територію Степненської сільської територіальної громади, до складу якої включено територію Наталівської сільської ради Запорізького району Запорізької області (розформована громада). За наслідками місцевих виборів 25.10.2020 обрано склад Степненської сільської ради, повноваження якої розпочались 11.11.2020. Відповідно до підпунктів 4 та 10 пункту 6-1 розділу V «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» позивач є правонаступником усього майна, прав та обов`язків розформованої територіальної громади та юридичної особи - Наталівської сільської ради.
Позивач зазначав, що згідно з частиною третьою статті 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» у редакції, чинній до 01.01.2019, орендодавцями нерозподілених (невитребуваних) земельних ділянок виступали як сільські, селищні, міські ради, так і районні державні адміністрації, а з 01.01.2019 - виключно сільські, селищні, міські ради. З огляду на це та з урахуванням приписів статей 512, 514 Цивільного кодексу України і частин першої, другої, четвертої статті 148-1 Земельного кодексу України позивач стверджував, що з 01.01.2019 орендодавцем за спірним договором стала Наталівська сільська рада, а з 11.11.2020 - позивач, до якого перейшли всі права та обов`язки первісного орендодавця в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
06.11.2018 за розпорядженням голови Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області №669 затверджено проєкт землеустрою та погоджено умови договору оренди земельної ділянки, кадастровий номер 2322186800:01:003:1790, з відповідачем. 23.11.2018 між Запорізькою районною державною адміністрацією Запорізької області та СФГ «Агро Трейд» укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на 28 років, у той самий день підписано акт приймання-передачі об`єкта оренди. Розпорядженням голови Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області від 14.12.2018 №775 погоджено внесення змін до договору, а додатковою угодою від 14.12.2018 строк дії договору збільшено до 49 років.
Згідно з умовами договору обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням її цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, на орендаря покладено обов`язок самостійно щорічно індексувати розмір орендної плати відповідно до індексації нормативної грошової оцінки земель згідно з чинним законодавством та своєчасно вносити орендну плату.
Позивач зазначав, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 07.02.2018 №105 затверджено технічну документацію із загальнонаціональної (всеукраїнської) нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення, яка набрала чинності з 01.01.2019 та є обов`язковою до застосування. Згідно а витягом №НВ-9977854252025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 12.09.2025 нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки складає 100505 грн 85 коп. Значення нормативної грошової оцінки за 2019– 2024 роки позивач розрахував на підставі зазначеного витягу та коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель, які визначені Держгеокадастром: 85391 грн 55 коп. (2019– 2023 роки), 89746 грн 52 коп. (2024 рік), а сума орендної плати з урахуванням 10% від нормативної грошової оцінки мала становити: 8539 грн 15 коп. за кожен із 2019, 2020, 2021, 2023 років, 10050 грн 59 коп. - за 2025 рік, 8 974 грн 65 коп. - за 2024 рік. 
Позивач стверджує, що загальна сума орендної плати, яка підлягала сплаті за 2019-2025 роки, становить 54605 грн 05 коп., натомість відповідачем задекларовано та сплачено 29227 грн 95 коп., а несплачена сума орендної плати станом на 01.09.2025 складає 23431 грн 08 коп., тобто відповідач сплатив лише 53,53% від належного (дійсного) розміру орендної плати.
Позивач посилався на статті 526, 610, 629, частину другу статті 651 Цивільного кодексу України, статтю 32 Закону України «Про оренду землі», пункт «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України, пункт 12.3 договору оренди землі та вважав, що систематична несплата орендної плати у повному розмірі протягом 2019-2025 років є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого орендодавець значною мірою позбавлений того, на що розраховував при укладенні договору. На обґрунтування своєї позиції позивач посилався на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 05.06.2024 у справі №914/2848/22, від 20.11.2024 у справі №918/391/23, від 16.07.2025 у справі №910/2389/23.
Вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку позивач обґрунтовував тим, що вона є похідною від вимоги про розірвання договору оренди землі, а звернення до суду з вимогою про зобов`язання орендаря повернути земельну ділянку є належним способом захисту порушених прав.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 16.03.2026 позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 23431 грн 08 коп. заборгованості з орендної плати за договором оренди земельної ділянки від 23.11.2018. В іншій частині позову відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат: з відповідача на користь позивача стягнуто судовий збір у розмірі 3028 грн 00 коп.
Задовольняючи позовну вимогу про стягнення несплаченої орендної плати, місцевий господарський суд виходив із того, що з 01.01.2019 набрала чинності загальнонаціональна (всеукраїнська) нормативна грошова оцінка земель сільськогосподарського призначення, розмір орендної плати за спірним договором визначений у відсотковому співвідношенні до нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а тому з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 05.06.2024 у справі №914/2848/22, права та обов`язки сторін договору в частині розміру орендної плати змінилися автоматично, у зв`язку з чим позивач має право на отримання орендної плати, обчисленої з урахуванням зміненої нормативної грошової оцінки, починаючи з 01.01.2019.
Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про розірвання договору оренди землі, місцевий господарський суд, що відповідач декларував зобов`язання з плати за землю та сплачував орендну плату, яка передбачена договором оренди землі від 23.11.2018, з урахуванням її індексації, а за інформацією контролюючого органу у відповідача відсутній податковий борг з орендної плати з юридичних осіб.
Виходячи зі встановлених обставин справи, місцевий господарський суд виснував, що між сторонами фактично виник спір щодо розміру орендної плати за землю після введення в дію загальнонаціональної (всеукраїнської) нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення (з 01.01.2019), у зв`язку з чим позивач мав право на звернення до суду з позовом про стягнення таких орендних платежів. Такий спосіб захисту, як стягнення заборгованості за договором оренди, буде ефективним та пропорційним, відновлюватиме порушене право позивача як орендодавця та зберігатиме договір оренди землі виходячи з балансу інтересів обох сторін.
Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання повернути земельну ділянку, місцевий господарський суд виходив із того, що вимога про повернення земельних ділянок є похідною від вимоги про розірвання договору оренди, а тому за відсутності правових підстав для розірвання такого договору оренди відсутній обов`язок орендаря повернути земельну ділянку з кадастровим номером 2322186800:01:003:1790 позивачеві.
Додатковим рішенням Господарського суду Запорізької області від 19.03.2026 у справі №908/2927/25 заяву задоволено частково - стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн 00 коп.
Ухвалюючи додаткове рішення, місцевий господарський суд, оцінюючи заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу на предмет їх співмірності зі складністю справи, з урахуванням поданого відповідачем клопотання про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги, необхідності та розумності їх розміру, зазначив, що витрати на підготовку позовної заяви не повною мірою відповідають обсягу наданих адвокатом послуг і є надмірними.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позовних вимог, 08.04.2026 позивач звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 16.03.2026 у частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити у цій частині судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити - розірвати договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер 2322186800:01:003:1790, площею 10 га, від 23.11.2018 (зі змінами, внесеними додатковою угодою від 14.12.2018), та зобов`язати відповідача повернути земельну ділянку позивачу; в іншій частині рішення залишити без змін; змінити розподіл судових витрат у суді першої інстанції та стягнути з відповідача 9 084 грн 00 коп. судового збору, сплаченого при зверненні з позовною заявою; судові витрати в суді апеляційної інстанції покласти на відповідача.
Апеляційна скарга обґрунтована такими доводами.
Скаржник зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову відповідач не оскаржує, а відтак відповідач погодився з висновками суду щодо неналежного виконання орендарем обов`язків за договором оренди землі, сплати орендної плати у меншому розмірі, ніж це передбачено законодавством, правильності розрахунку позивачем нормативної грошової оцінки, річних сум орендної плати та несплачених сум орендної плати за 2019-2025 роки. Водночас висновки суду щодо наявності підстав для задоволення вимоги про стягнення несплаченої орендної плати нерозривно пов`язані з вимогою про розірвання договору оренди, оскільки позивач просить розірвати договір саме з підстав неналежного виконання орендарем його умов у частині сплати орендної плати.
Скаржник посилається на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 31.10.2023 у справі №922/606/23, згідно з яким витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так і за попередній період за умови, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період, і зазначає, що відповідач витягів з іншими значеннями нормативної грошової оцінки не надав, а розрахунки позивача не спростував.
Скаржник наполягає, що з 01.01.2019 нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки змінилася на підставі нормативно-правових актів держави, а тому висновок суду першої інстанції про те, що Наталівська сільська рада та позивач не мали підстав очікувати отримання орендної плати у розмірі 10% від нової нормативної грошової оцінки, є наслідком неповного з`ясування обставин справи. Відповідач не сформував витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, не зазначив нову нормативну грошову оцінку у податковій декларації з плати за землю за 2019 рік, не подав такий витяг до контролюючого органу та не сплачував орендну плату відповідно до нової нормативної грошової оцінки, а також не здійснював індексацію її величини, натомість використовував значення нормативної грошової оцінки станом на час укладення договору, яка з 01.01.2019 втратила чинність.
Скаржник зазначає, що для органу місцевого самоврядування сума 23431 грн 08 коп. є значною (істотною) з урахуванням кількості земельних ділянок у громаді та необхідності забезпечення сплати плати за землю всіма платниками податків, а плата за землю є одним з основних місцевих податків, вчасне та належне справляння якого забезпечує збалансованість місцевого бюджету. Відсутність податкового боргу, на яку послався суд першої інстанції, свідчить лише про те, що відповідач сплатив усе, що самостійно порахував у податковій декларації, проте сплачені суми суттєво нижчі за ті, що повинні були бути сплачені.
Скаржник посилається на постанови Центрального апеляційного господарського суду від 18.03.2026 у справі №908/1462/25 та від 01.04.2026 у справі №908/1461/25, у яких, на його думку, зроблено висновок про істотність порушення орендарем умов договору оренди землі внаслідок неврахування загальнонаціональної (всеукраїнської) нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення.
Апеляційна скарга на додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 19.03.2026
Не погодившись із додатковим рішенням суду першої інстанції в частині відмови у стягненні решти понесених витрат на професійну правничу допомогу, 08.04.2026 позивач звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить змінити додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 19.03.2026 у частині розподілу між сторонами судових витрат та ухвалити судове рішення, яким заяву позивача про включення до складу судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката у суді першої інстанції задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача 45000 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
Скаржник посилається на висновки Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладені у постановах від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №902/347/18, а також Верховного Суду у складі суддів судової палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду у постанові від 11.12.2023 у справі №925/200/22, згідно з якими зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат, а суд не може вирішувати питання про зменшення таких витрат з власної ініціативи.
Скаржник посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, згідно з якими розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини; неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 Цивільного кодексу України; у разі встановлення договором фіксованого розміру гонорару для його виплати не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту.
Скаржник вважає безпідставним зменшення витрат на участь у судових засіданнях з 3000 грн 00 коп. до 2 000 грн 00 коп. за кожне засідання (з 27000 грн 00 коп. до 18000 грн 00 коп.), зазначаючи, що суд першої інстанції вдався до оцінки часу адвоката, витраченого на участь у кожному судовому засіданні, під яким розумів лише час між початком та завершенням судового засідання, тоді як участь адвоката в судовому засіданні означає також підготовку до судового засідання, ознайомлення з матеріалами справи та документами інших учасників, прибуття в судове засідання або налаштування технічних засобів у разі участі в режимі відеоконференції. Крім того, договором встановлено фіксований розмір гонорару за участь у судовому засіданні, а кількість судових засідань викликана процесуальною поведінкою відповідача.
Рух справи в суді апеляційної інстанції.
08.04.2026 засобами поштового зв`язку до Центрального апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга позивача на рішення Господарського суду Запорізької області від 16.03.2026.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2026 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Кучеренко О.І. (доповідач), судді: Стефанів Т.В., Кошля А.О.
08.04.2026 через підсистему «Електронний суд» до Центрального апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга позивача на додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 19.03.2026 у справі №908/2927/25.
15.04.2026 через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 9084 грн 00 коп. (платіжна інструкція від 06.04.2026 №93) та докази направлення апеляційної скарги і доданих до неї документів іншим учасникам справи.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача на рішення Господарського суду Запорізької області від 16.03.2026, витребувано матеріали справи №908/2927/25 з Господарського суду Запорізької області, учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - 5 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
29.04.2026 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали справи №908/2927/25.
02.05.2026 через підсистему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.05.2026 розгляд апеляційних скарг позивача на рішення Господарського суду Запорізької області від 16.03.2026 та на додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 19.03.2026 призначено у судовому засіданні на 17.06.2026 о 14 год 30 хв.
09.05.2026 через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу.
10.05.2026 через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшла заява щодо відзиву відповідача, у якій позивач просить залишити відзив без розгляду.
У судове засідання 17.06.2026 з`явився представник позивача та відповідача. Представник третіх осіб у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.
17.06.2026 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови у справі.
Обставини справи, які встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.
06.11.2018 розпорядженням голови Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області №669 затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки та погоджено умови договору оренди земельної ділянки, кадастровий номер 2322186800:01:003:1790, площею 10 га, із СФГ «Агро Трейд».
23.11.2018 між Запорізькою районною державною адміністрацією Запорізької області (орендодавець) та СФГ «Агро Трейд» (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер 2322186800:01:003:1790, площею 10,0000 га, із земель колишнього КСП «Колос» (невитребувані (нерозподілені) земельні частки (паї) - сіножаті), які розташовані на території Наталівської сільської ради Запорізького району Запорізької області за межами населеного пункту, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (далі - договір оренди землі від 23.11.2018).
Пунктом 3.1 договору оренди землі від 23.11.2018 передбачено, що договір укладено на строк до моменту отримання власниками сертифікатів на право на земельну частку (пай) державних актів на право власності на земельну ділянку, але не довше ніж на 28 років.
23.11.2018 між Запорізькою районною державною адміністрацією Запорізької області та СФГ «Агро Трейд» підписано акт приймання-передачі об`єкта оренди – земельної ділянки, кадастровий номер 2322186800:01:003:1790.
14.12.2018 між Запорізькою районною державною адміністрацією Запорізької області та СФГ «Агро Трейд» укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 23.11.2018, якою пункт 3.1 договору викладено у новій редакції та строк дії договору збільшено до 49 років (далі – додаткова угода від 14.12.2018).
Нормативна грошова оцінка земельної ділянки на дату укладення договору згідно з листом Міжрайонного управління у Запорізькому районі та м. Запоріжжі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 08.09.2017 №0-8-0.181-939/117-17 становить 45705 грн 90 коп (пункт 2.3 договору оренди землі від 23.11.2018).
Річний розмір орендної плати становить 10% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 10 га за кадастровим номером 2322186800:01:003:1790 та складає 4570 грн 59 коп (пункт 4.2 договору оренди землі від 23.11.2018).
Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням її цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством (пункт 4.3 договору оренди землі від 23.11.2018).
Пунктом 4.4 договору оренди землі від 23.11.2018 визначено порядок і строки виплати орендної плати - рівними частинами щомісячно не пізніше 30 числа місяця, наступного за звітним періодом.
Розмір орендної плати переглядається сторонами, зокрема, у випадках зміни граничних розмірів орендної плати, визначених Податковим кодексом України, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, а також зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки. У разі зміни орендної плати на вимогу однієї із сторін заінтересована сторона повинна повідомити про це іншу сторону не пізніше ніж за один місяць; при досягненні згоди між сторонами укладається додаткова угода про зміну розміру орендної плати (пункт 4.6 договору оренди землі від 23.11.2018).
Згідно з пунктом 9.4 договору оренди землі від 23.11.2018 орендар зобов`язаний, зокрема, самостійно щорічно індексувати розмір орендної плати відповідно до індексації нормативної грошової оцінки земель згідно з чинним законодавством та своєчасно вносити орендну плату.
На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 07.02.2018 №105 затверджено технічну документацію із загальнонаціональної (всеукраїнської) нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення, яка набрала чинності з 01.01.2019.
Відповідно до витягу №НВ-9977854252025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 12.09.2025 нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер 2322186800:01:003:1790, площею 10 га складає 100505 грн 85 коп. 
Згідно з інформацією Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області СФГ «Агро Трейд» подавала податкові декларації з плати за землю відповідача за 2019– 2025 роки: 4570 грн 59 коп. (2019-2023 роки), 4803 грн 69 коп. (2024 рік), 5380 грн 13 коп. (2025 рік), а за 2022 рік - 761 грн 77 коп. Задекларовані кошти були сплачені відповідачем у зазначених сумах. 
За розрахунком позивача відповідач мав сплатити за оренду земельної ділянки по 8539 грн 15 коп. за кожен із 2019, 2020, 2021, 2023 років, 10050 грн 59 коп. - за 2025 рік, 8974 грн 65 коп. - за 2024 рік. За 2022 рік з урахуванням приписів пункту 69.14 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України та Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 №376, орендна плата підлягала нарахуванню лише за два перші місяці року та становила 1423 грн 19 коп., тому, з урахуванням наведеного та врахувавши сплачену відповідачем орендну плату його заборгованість становить 23431 грн 08 коп., які позивач просить стягнути з відповідача у судовому порядку. 
Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши доводи, наведені у апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що у задоволенні апеляційних скарг слід відмовити, а рішення та додаткове рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.
Предметом апеляційного перегляду у цій справі є рішення Господарського суду Запорізької області від 16.03.2026 у частині відмови у задоволенні позовних вимог про розірвання договору оренди землі від 23.11.2018 та про зобов`язання повернути земельну ділянку з кадастровим номером 2322186800:01:003:1790, а також додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 19.03.2026 у частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача 23431 грн 08 коп. несплаченої орендної плати учасниками справи не оскаржується, а відтак у цій частині в силу приписів частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України судом апеляційної інстанції не переглядається. Водночас установлені судом першої інстанції в цій частині обставини є визначальними для оцінки істотності допущеного відповідачем порушення умов договору оренди землі.
Так, місцевим судом було встановлено, що зв`язку з тим, 07.02.2018 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №105 «Про проведення загальнонаціональної (всеукраїнської) нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» змінилася нормативно-грошова оцінка земель сільськогосподарського призначення, відповідно автоматично змінилися права та обов`язки сторін у частині визначення розміру орендних платежів за договором оренди землі від 23.11.2018, який укладено між Запорізькою районною державною адміністрацією Запорізької області та СФГ «Агро Трейд» щодо земельної ділянки з кадастровим номером 2322186800:01:003:1790. З огляду на те, що відповідачем реєструвались та сплачувались орендні платежі без врахування цієї нової нормативно-грошової оцінки, у нього виникла заборгованість з різниці у розмірі орендної плати за період з 2019 до 2024 років у сумі 23431 грн 08 коп., яку суд першої інстанції визнав обґрунтованою та стягнув з відповідача за спірним рішенням.
Відповідно до частини другої статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути розірваний за рішенням суду лише у разі істотного порушення його умов другою стороною. Істотним є таке порушення, внаслідок якого інша сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.11.2024 у справі №918/391/23, для застосування такого виняткового способу захисту як розірвання договору суд повинен встановити не лише факт порушення зобов`язання, а й його істотність, виходячи з наслідків такого порушення для потерпілої сторони, з урахуванням принципів справедливості, добросовісності, розумності та принципу збереження договору.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач протягом усього спірного періоду не припиняв виконувати свої зобов`язання за договором, декларував податкові зобов`язання та здійснював сплату орендної плати. Отже, спір між сторонами виник не щодо самого обов`язку зі сплати орендної плати, а щодо визначення її розміру після введення з 01.01.2019 загальнонаціональної нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення.
Судом враховано, що договір оренди було укладено 23.11.2018, тобто до набрання чинності новою нормативною грошовою оцінкою. На момент його укладення сторони виходили із нормативної грошової оцінки, яка існувала станом на дату укладення договору, а річний розмір орендної плати становив 4570 грн 59 коп. Тому місцевий господарський суд обґрунтовано врахував, що ані первісний орендодавець, ані його правонаступники не могли розраховувати під час укладення договору на отримання орендної плати, з урахуванням нормативної грошової оцінки, яка на той момент ще не діяла.
Колегія суддів зазначає, що встановлена судом заборгованість виникла внаслідок різного тлумачення сторонами порядку визначення розміру орендної плати після зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Відповідач не відмовлявся від виконання умов договору, не припиняв користування земельною ділянкою та не допускав повної несплати орендних платежів.
За таких обставин сам по собі факт наявності заборгованості та її подальше стягнення у судовому порядку не свідчить про істотне порушення договору у розумінні частини другої статті 651 Цивільного кодексу України.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що розмір недоплати автоматично свідчить про істотність порушення. Вирішальне значення має не лише сума заборгованості, а насамперед наслідки такого порушення для орендодавця та співвідношення між тим, на що він обґрунтовано розраховував при укладенні договору, і тим, що фактично отримав.
У кожному конкретному випадку істотність порушення договору потрібно оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон визначає за допомогою іншої оціночної категорії - «значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала під час укладення договору». Тобто критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданих цим порушенням втрат, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір. Йдеться не лише про грошовий вираз зазначених втрат, зокрема й збитків, але й про випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Співвідношення завданих порушенням договору втрат із тим, що могла очікувати від його виконання ця сторона, має вирішальне значення для оцінки істотності такого порушення.
Колегія суду критично оцінює посилання апелянта на судові рішення в інших справах, оскільки питання істотності порушення вирішується судом у кожній конкретній справі з урахуванням її фактичних обставин.
Протягом строку дії спірного договору орендна плата нараховувалась та сплачувалась орендарем, виходячи із розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 10,0000 га з кадастровим № 2322186800:01:003:1790 45705,90 грн., яка зазначена у договорі та з урахуванням коефіцієнтів індексації за 2019-2025 роки. Згідно з листом Головного Управління ДПС У Запорізькій області податковий борг з плати за землю по СФГ «Агро Трейд» відсутній.
Отже, безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо суперечності висновків суду стосовно відсутності податкового боргу та наявності підстав для стягнення заборгованості за договором оренди. Зазначені обставини мають різну правову природу та не виключають одна одну.
Встановивши наявність підстав для стягнення недоплаченої орендної плати, місцевий господарський суд забезпечив належний та ефективний захист порушеного права позивача без застосування крайнього заходу у вигляді розірвання договору. Такий спосіб захисту відповідає принципу пропорційності та забезпечує справедливий баланс інтересів сторін.
Оскільки вимога про повернення земельних ділянок є похідною від вимоги про розірвання договору оренди, тож за відсутності правових підстав для розірвання такого договору оренди відсутній обов`язок орендаря повернути земельну ділянку з кадастровим номером 2322186800:01:003:1790 позивачеві.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що місцевий господарський суд повно та всебічно дослідив обставини справи, правильно застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (частина ч 3 статті 236 Господарського процесуального Кодексу України). Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина 5 статті 236 Господарського процесуального Кодексу України). Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом оцінкою обставин справи та не спростовують законності й обґрунтованості оскаржуваного рішення, у зв`язку з чим підстав для його скасування або зміни колегія суддів не вбачає.
Доводи апелянта про незаконність додаткового рішення щодо розподілу судових витрат колегія суддів відхиляє з огляду на таке.
Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Пунктом 1 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.
Частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачає що, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що суд при розподілі судових витрат повинен оцінювати не лише факт їх понесення, а й необхідність, реальність та розумність таких витрат, а також їх співмірність конкретним обставинам справи. Саме тому навіть за наявності договору про надання правничої допомоги та підтвердження сплати гонорару суд не позбавлений обов`язку перевірити, чи є заявлена до відшкодування сума обґрунтованою та співмірною.
Посилання апелянта на те, що суд не врахував вимоги процесуального закону та наведену судову практику Верховного Суду зменшувати розмір витрат через відсутність відповідного клопотання відповідача, не спростовують законності додаткового рішення.
За змістом статей 126 та 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд зобов`язаний перевірити обґрунтованість, необхідність та співмірність заявлених до відшкодування сум. Така оцінка є складовою судового контролю за справедливим розподілом витрат між сторонами та не означає втручання у договірні відносини між адвокатом і клієнтом.
Колегія суддів зазначає, що питання розміру гонорару, погодженого адвокатом і клієнтом, та питання розподілу судових витрат між сторонами спору мають різну правову природу. Ухвалюючи оскаржуване додаткове рішення, місцевий господарський суд у договірні відносини позивача з його представником не втручався: умов договору про надання правничої допомоги недійсними не визнавав, погодженого сторонами розміру гонорару не змінював, а вирішував віднесене до його повноважень процесуальне питання про те, яка частина понесених позивачем витрат покладається на відповідача.
Колегія суддів також відхиляє доводи апелянта щодо безпідставного зменшення витрат на підготовку позовної заяви.
З матеріалів справи вбачається, що встановлення фактичних обставин спору не потребувало значних зусиль, оскільки до предмета доказування входили правильність обчислення розміру орендної плати, наявність та розмір заборгованості, а також наявність підстав для розірвання договору оренди землі. Ці обставини підтверджувалися переважно письмовими доказами, дослідження яких не вимагало ані призначення експертизи, ані витребування значного обсягу додаткових матеріалів.
Значний обсяг позовної заяви та кількість наведених у ній нормативних приписів самі по собі не свідчать про те, що вся заявлена сума витрат підлягає відшкодуванню за рахунок іншої сторони. Оцінивши характер спору, обсяг фактично виконаної адвокатом роботи та виходячи з принципу розумності, місцевий господарський суд визнав обґрунтованою лише частину цих витрат, що узгоджується з вимогами частин четвертої, п`ятої статті 126 та частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Безпідставними є й доводи апелянта щодо витрат на підготовку письмових пояснень та заперечень, оскільки суд першої інстанції не позбавляв сторону права подавати відповідні процесуальні документи та не ставив під сумнів правомірність їх подання. Водночас при вирішенні питання про компенсацію витрат суд вправі оцінити необхідність таких процесуальних дій для розгляду справи та їх вплив на результат вирішення спору.
Подання письмових пояснень чи заперечень саме по собі не зумовлює обов`язку іншої сторони відшкодувати всі пов`язані з цим витрати, оскільки такі витрати компенсуються лише за фактично понесені, необхідні та розумні за розміром витрати. Отже, колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо неправомірного зменшення витрат на участь адвоката у судових засіданнях.
Визначаючи співмірність таких витрат, суд вправі враховувати тривалість судових засідань, складність процесуальних дій, які виконувалися під час їх проведення, а також загальний обсяг роботи, необхідний для представництва інтересів сторони у справі. При цьому оцінка розумності заявлених сум не означає, що суд враховував виключно час перебування адвоката безпосередньо у залі судового засідання.
Доводи апелянта фактично зводяться до незгоди з оцінкою судом критерію співмірності витрат, однак не містять переконливих аргументів про те, що визначений судом розмір компенсації є явно необґрунтованим або таким, що суперечить положенням процесуального закону.
Колегія суддів також ураховує, що рішення суду першої інстанції по суті спору залишається без змін, а тому підстав для перегляду здійсненого місцевим господарським судом розподілу судових витрат за наведеними у апеляційній скарзі мотивами немає.
Колегія суддів зазначає, рішення суду першої інстанції по суті спору залишається без змін, отже, у апеляційного суду підстави для перегляду здійсненого місцевим господарським судом розподілу судових витрат лише з мотивів, які наведені в апеляційній скарзі.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що додаткове рішення місцевого господарського суду ухвалене з дотриманням вимог статей 126 та 129 Господарського процесуального кодексу України, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильності висновків суду щодо визначення розумного та співмірного розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації за рахунок відповідача. Підстав для його скасування або зміни не вбачається.
Судові витрати.
Відповідно до частини чотирнадцятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки за результатами апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції залишено без змін, підстав для нового розподілу судових витрат, які понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, немає.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника – Степненську сільську раду Запорізького району Запорізької області.
З урахуванням меж розгляду апеляційної скарги у порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, тому рішення Господарського суду Запорізької області від 16.03.2026 та додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 19.03.2026 у справі №908/2927/25 залишається без змін.
Керуючись статтями 123, 129, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області на рішення Господарського суду Запорізької області від 16.03.2026 та на додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 19.03.2026 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Запорізької області від 16.03.2026 та додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 19.03.2026 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду. Якщо у судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судового рішення, або якщо розгляд справи здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 24.07.2026.

Головуючий суддя О.І. Кучеренко

судді Т.В. Стефанів 

А.О. Кошля