ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/12054/26	Головуючий у 1-й інстанції Гуменний П.П. 	
Провадження № 33/817/412/26 	Доповідач - Ваврів І.З.	
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2026 р. м.Тернопіль
Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З. 
розглянувши, матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 червня 2026 року, 

в с т а н о в и в:

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 червня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Як визнав суд, 23.05.2026 о 23:47 в м. Тернополі по вул. Збаразька, 10, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом електросамокатом, в порушення вимог п.2.9 (а) ПДР України, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного приладу Alcotest Drager 6820 №ARHJ 0251 (повірка дійсна до 18.11.2026), що підтверджується тестом №2545 від 24.05.2026. Результат становив - 1,75% проміле, з результатами водій згідний.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 червня 2026 р. незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
На обґрунтування скарги зазначає, що не керував електросамокатом, а лише котив його поруч із собою у вимкненому стані, що, на його думку, підтверджується відеозаписом. 
Вважає, що за таких обставин він є пішоходом, а тому не може бути суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Також вказує, що в протоколі поліцейськими не зафіксовано марки, моделі, потужності та номерного знаку електросамоката, при цьому помилково зазначено, що він належить йому, хоча самокат був прокатним. 
Звертає увагу суду, що працівниками поліції не зафіксовано належним чином факт порушення ним ПДР, та не доведено створення ним небезпеки для інших учасників дорожнього руху. 
На думку апелянта, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які б беззаперечно підтверджували факт керування ним транспортним засобом, а відеозапис фіксує лише його перебування поруч із електросамокатом. 
Просить скасувати постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 червня 2026 року відносно ОСОБА_1 і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно останнього за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. 
Одночасно апелянт ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, з тих мотивів, що під час розгляду справи в суді першої інстанції він не був присутній, а з текстом оскаржуваної постанови ознайомився лише 18 червня 2026 року. 

В судове засідання апелянт — особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , який належним чином повідомлявся апеляційним судом про дату, час та місце огляду справи, не з`явився та не повідомив суд про поважність причини неявки.
Відповідно до ст.294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб. 
За наведених обставин, вважаю, що розгляд справи можливо провести без участі осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення.

Дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.
Як вбачається із матеріалів провадження, розгляд справи судом першої інстанції проводився за відсутності особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 .
Відповідно до змісту клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, з повним текстом оскаржуваної постанови ОСОБА_1 ознайомився 18 червня 2026 року, під час ознайомлення з матеріалами справи. (а.с. 16)
Апеляційну скаргу на вказану постанову Тернопільського суду від 08 червня 2026 р. подано особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 23 червня 2026 р., через канцелярію суду, що підтверджується штампом вхідної документації Тернопільського міськрайонного суду. (а.с. 17)
За таких обставин, вважаю, що строк на апеляційне оскарження пропущено апелянтом з поважних причин і тому, відповідно до ст.289 КУпАП, його потрібно поновити.
Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення. 
Винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України доведена належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.
Так, відповідно до вимог п. 2.9 “а” ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин. 
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 673945 від 24.05.2026, який був предметом дослідження місцевого суду, 23.05.2026 о 23:47 в м. Тернополі по вул. Збаразька, 10, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом електросамокатом, в порушення вимог п.2.9 (а) ПДР України, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного приладу Alcotest Drager 6820 №ARHJ 0251 (повірка дійсна до 18.11.2026), що підтверджується тестом №2545 від 24.05.2026. Результат становив - 1,75% проміле, з результатами водій згідний.
В протоколі про адміністративне правопорушення, який був предметом розгляду суду, зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.
Зі змістом протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчать його підпис, пояснень чи зауважень щодо протоколу не надано.
Вказаний протокол відповідає вимогам ст.256 КУпАП та складений уповноваженою на те особою визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є відеозапис з нагрудної камери працівників патрульної поліції та відеореєстратора з автомобіля патрульної поліції.
Так, відеозаписом, що зафіксований відеореєстратором зафіксовано рух електросамоката, за яким рухається автомобіль патрульної поліції і при наближенні до електросамоката поліцейського автомобіля водій електросамоката розпочинає котити електросамокат поруч із собою. 
Оглянутим в судовому засіданні відеоматеріалом, що зафіксований нагрудною камерою працівників патрульної поліції та відеореєстратором із службового автомобіля встановлено, що працівники поліції спілкуючись із ОСОБА_1 , як з особою, яка керувала електросамокатом, виявили у останнього явні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, порушення мови. Вказані ознаки були названі ОСОБА_1 та запропоновано водієві пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного приладу, на що ОСОБА_1 погодився. Після проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу результат огляду ОСОБА_1 становив 1,75 проміле. З результатом огляду на місці зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 погодився та повідомив, що напередодні вживав алкогольні напої, від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння в найближчому медичному закладі відмовився. Працівником поліції було повідомлено ОСОБА_1 , що на нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. 
Таким чином, доводи апелянта ОСОБА_1 про те, що на відеозаписі не зафіксовано факту керування ним електросамокатом, а тому він не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, спростовуються переглянутими відеозаписами із нагрудних камер поліцейських та відеореєстратора із службового автомобіля поліцейських. 
Також з відеозапису вбачається, що одразу після зупинки ОСОБА_1 , останній не заперечував факту керування електросамокатом та жодних зауважень до протоколу про адміністративне правопорушення не висловлював.

Стосовно доводів апеляційної скарги захисника про те, що поліцейськими у протоколі не встановлено марку, модель, потужність та номерний знак електросамоката, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Правопорушник притягується до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП саме за фактом порушення пункту 2.9 ПДР України, тобто за керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відтак його вина полягає у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
Як убачається зі змісту правової норми, відповідальність за керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння поширюється на осіб, які керують будь-якими транспортними засобами, без поділу їх на механічні, електричні чи інші види. Електросамокати, електроскутери та інші подібні засоби пересування визнаються транспортними засобами, а особи, які ними керують, зобов`язані дотримуватись вимог безпеки дорожнього руху, зокрема, проходити огляд на стан сп`яніння на вимогу поліцейського.
За таких обставин, відсутність у протоколі про адміністративне правопорушення відомостей про марку, модель, потужність та номерний знак електросамоката сама по собі не свідчить про відсутність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та не має правового значення для кваліфікації його дій. Зазначення або не зазначення цих даних у протоколі не впливає на встановлення події адміністративного правопорушення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що керування транспортним засобом особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння, саме по собі є самостійним складом правопорушення і доведеність факту вчинення цього правопорушення не залежить від того, чи були у поліцейських підстави зупиняти транспортний засіб. Тому доводи апелянта і в цій частині є необґрунтованими. 

З огляду на вказані вище докази, які належним чином досліджені судом першої інстанції, вважаю, що дії працівників поліції при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1 , узгоджуються з приписами ст.266 КУпАП та відповідають вимогам Інструкції “Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р №1452/735 та “Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду” затвердженого постановою КМ України від 17 грудня 2008 року №1103.
Тому, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови, апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення. 

Таким чином, виходячи з аналізу доказів досліджених судом першої інстанції та перевірених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним.
Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.
Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.
З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 червня 2026 р. відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю. 
Керуючись ст.294 КУпАП, — 
п о с т а н о в и в:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 червня 2026 року. 
Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 червня 2026 р. щодо ОСОБА_1 — без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя