ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2026 року 
м. Київ

справа № 140/2310/26
адміністративне провадження № К/990/20244/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючий - Стародуб О.П.,
судді - Бевзенко В.М., Берназюк Я.О.
розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 02.03.2026 (суддя Костюкевич С.Ф.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.04.2026 (судді Гудим Л.Я., Качмар В.Я., Онишкевич Т.В.)
у справі №140/2310/26 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Нововолинської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії. 
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв адвокат Семенюк Р.А., звернулась до суду з позовом, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно від 23.12.2025 №82558515 про відмову в проведенні реєстраційних дій; 
- зобов`язати здійснити державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, а саме: житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . 
КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕНЬ СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 02.03.2026, яка залишена без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.04.2026, позовну заяву повернуто позивачу.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позовна заява підписана особою, повноваження якої не підтверджені відповідно до вимог статті 59 КАС України.
Такого висновку суди попередніх інстанцій дійшли на підставі того, що на підтвердження повноважень адвокат Семенюк Р. А. надав доручення від 19.02.2026 №017/02.3/1811 для надання безоплатної вторинної правничої допомоги, видане головним юристом відділу організації надання безоплатної вторинної правничої допомоги у цивільних та адміністративних справах управління організації надання безоплатної вторинної правничої допомоги та проведення медіації Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги Софу Ельзарою Сейранівною, яка діє на підставі наказу від 19.02.2026 №Н-БВПД/017/02.3-4/87.
Натомість, наказу від 19.02.2026 №Н-БВПД/017/02.3-4/87, яким уповноважено Софу Ельзару Сейранівну видавати від імені Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги доручення адвокатам для надання безоплатної правничої допомоги суб`єктам відповідного права, до позовної заяви не долучено.
ДОВОДИ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА КАСАЦІЙНУ СКАРГУ, ТА ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
З рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не погодилась позивач, подала касаційну скаргу. 
В обґрунтування касаційної скарги покликається на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання прийняття позовної заяви. 
Зокрема, покликається на те, що повноваження адвоката як представника відповідно до частини четвертої статті 59 КАС України підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", а також дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу".
Також покликається на те, що інших документів (таких як наказів, що підтверджують повноваження особи, яка видала доручення) вказаною статтею не передбачено.
Просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Копія ухвали про відкриття касаційного провадження разом з копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів була доставлена до електронного кабінету відповідача 18.05.2026 о 21:50, проте останній не скористався правом подати відзив на касаційну скаргу. 
ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Відповідно до частини першої статті 57 КАС України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Відповідно до частини четвертої статті 59 КАС України повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів:
1) довіреністю;
2) ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";
3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу".
Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (Закон № 5076-VI) документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути:
1) договір про надання правничої допомоги;
2) довіреність;
3) ордер;
4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги.
За змістом наведених норм, доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги є документом, який підтверджує повноваження адвоката як представника, і подання будь-яких додаткових документів на підтвердження повноважень на його оформлення не передбачено.
Відповідно до частини першої статті 7 Закону України "Про безоплатну правничу допомогу", в редакції чинній на час розгляду справи у суді першої інстанції, (Закон № 3460-VI) безоплатна первинна правнича допомога - вид державної гарантії, що полягає в інформуванні особи про її права і свободи та обов`язки, порядок їх реалізації та виконання, відновлення прав у випадку їх порушення та порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 15 Закону № 3460-VI суб`єктами надання безоплатної вторинної правничої допомоги в Україні є центри з надання безоплатної правничої допомоги.
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 17 Закону № 3460-VI Центр з надання безоплатної правничої допомоги видає доручення для підтвердження повноважень захисника або повноважень адвоката для здійснення представництва інтересів особи в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами
Відповідно до частини першої статті 21 Закону № 3460-VI після прийняття рішення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги центр з надання безоплатної правничої допомоги призначає адвоката, який включений до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правничу допомогу, та уклав договір про надання безоплатної вторинної правничої допомоги з центром з надання безоплатної правничої допомоги.
Відповідно до частини другої статті 21 Закону № 3460-VI повноваження адвоката підтверджуються дорученням центру з надання безоплатної правничої допомоги та/або довіреністю відповідно до вимог процесуального закону.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 25 Закону № 3460-VI суб`єкт надання безоплатної вторинної правничої допомоги має право представляти права і законні інтереси осіб, які потребують безоплатної вторинної правничої допомоги, у судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами.
Вирішуючи питання обсягу документів, необхідних для підтвердження повноважень адвоката, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.12.2018 у справі № П/9901/736/18 дійшла наступних висновків:
«Отже, ордер, який видано відповідно до Закону № 5076-VI, є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката. Надання договору про правничу допомогу, його копії або витягу разом із ордером чинна редакція КАС України не вимагає.
Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що виходячи зі змісту ч. 1, 3 ст. 26 Закону № 5076-VI, ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі вже укладеного договору. Крім того, адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги (ст. 400 1 Кримінального кодексу України).»
Такі висновки Верховний Суд хоч і зробив стосовно ордеру, однак зважаючи на однаковий статус ордера та доручення на надання безоплатної правничої допомоги, як документів, які підтверджують повноваження адвоката як представника, такі висновки підлягають врахуванню під час розгляду цієї справи.
Повертаючи позовну заяву, у справі, яка розглядається, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява підписана особою, повноваження якої не підтверджені відповідно до вимог статті 59 КАС України.
Водночас, як встановлено судами попередніх інстанцій, на підтвердження своїх повноважень представника позивача адвокат Семенюк Р. А. надав видане відповідно до Закону № 3460-VI доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги Західним міжрегіональним центром з надання безоплатної правничої допомоги, яке в силу приписів пункту 3 частини четвертої статті 59 КАС України та пункту 4 абзацу 2 частини першої статті 26 Закону № 5076-VI належним чином підтверджує його повноваження як представника.
При цьому, суди попередніх інстанцій помилково виходили з того, що доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги видано головним юристом відділу організації надання безоплатної вторинної правничої допомоги у цивільних та адміністративних справах управління організації надання безоплатної вторинної правничої допомоги та проведення медіації Західного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги Софу Е.С., оскільки в силу приписів пункту 9 частини першої статті 17 Закону № 3460-VI доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги видає саме Центр з надання безоплатної правничої допомоги, а його підписання посадовою особою Центру не змінює суб`єкта видачі такого доручення.
За таких обставин висновки судів попередніх інстанцій про те, що позовна заява підписана особою, повноваження якої відповідно до вимог статті 59 КАС України не підтверджені та про наявність передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 169 КАС України підстав для її повернення не можна визнати обґрунтованими.
Відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
За таких обставин рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 345, 349, 353, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 02.03.2026 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.04.2026 в адміністративній справі № 140/2310/26 скасувати.
Адміністративну справу № 140/2310/26 направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
О.П. Стародуб

В.М. Бевзенко 

Я.О. Берназюк