Справа № 163/1814/24  Провадження №33/802/630/26 	Головуючий у 1 інстанції:Павлусь О. С. 	
	Доповідач: Подолюк  В. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2026 року         місто Луцьк

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., за участю захисника особи, щодо якої складено протокол ОСОБА_1 – адвоката Кінах Я.В. (в режимі відеоконференції), представника митниці Федчишиної С.Ф. (в режимі відеоконференції), розглянувши апеляційну скаргу захисника особи, щодо якої складено протокол – ОСОБА_1 – адвоката Кінах Яни Валеріївни на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 30 квітня 2026 року, 
ВСТАНОВИВ:
Вказаною постановою судді ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що проживає по АДРЕСА_1 , директора ТОВ «Максор Груп» (код ЄДРПОУ 42042472), РНОКПП НОМЕР_1 , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 483 МК України і накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості безпосередніх предметів порушення митних правил, що становить 1 165 623 (один мільйон сто шістдесят п`ять тисяч шістсот двадцять три) гривні.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що він будучи директором ТОВ «Максор Груп» (код ЄДРПОУ 42042472), вчинив дії, спрямовані на переміщення через митний кордон України товару «Автомобіль легковий, бувший у використанні, марка «LAND ROVER», модель «DEFENDER», рік виготовлення 2015, кузов № НОМЕР_2 » вартістю 1 165 623,00 гривень з приховуванням від митного контролю шляхом подання митному органу як підстави для переміщення товару документів: міжнародної товарно-транспортної накладної «CMR» від 17.12.2022 року №б/н, рахунку-фактури «Invoice» від 17.12.2022 № 17.12.22.222-VD_UH, сертифіката з перевезення (походження) товару форми EUR.1 (Movement certificate EUR.1) №S0624678 від 17.12.2022, одержаних незаконним шляхом та таких, що містять неправдиві відомості щодо країни походження та відправника товару, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.483 МК України.
Не погодившись із таким судовим рішенням захисник особи, щодо якої складено протокол – ОСОБА_1 – адвокат Кінах Я.В. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність просить скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 483 МК України.
В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що матеріали справи надійшли до місцевого суду 08.08.2024 року, тобто після спливу строку для накладення адміністративного стягнення. Таким чином на думку сторони захисту судом першої інстанції було безпідставно визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 483 МК України.
Більше того, звертає увагу, що в матеріалах справи немає належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 483 МК України, а також не доведено його вини у розумінні вимог Конституції України та Митного кодексу України, що свідчить на думку сторони захисту про безпідставність висновків суду першої інстанції.
Водночас, стороною захисту заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення вважаючи, що він прощений з поважних на те причин.
Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та матеріали справи, заслухавши думку захисника особи, щодо якої складено протокол ОСОБА_1 – адвоката Кінах Я.В., представника митниці Федчишиної С.Ф., яка скаргу вважає безпідставною та просила залишити її без задоволення, а судове рішення, - без змін, приходжу до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Перш за все, враховуючи доводи сторони захисту та матеріали справи, вважаю, що їй слід поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення від 30.04.2026 року, оскільки він пропущений з поважних на те причин.
За змістом ст. 458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
Відповідно до ч. 1 ст. 458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений законодавством України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, через митний кордон України і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
За змістом ст. 483 МК України об`єктивна сторона складу даного правопорушення характеризується діями, що направлені на переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням органу доходів і зборів як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.
Відповідно до роз`яснень, наведених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 03 червня 2005 року №8 «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» порушення митних правил, відповідальність за яке встановлена ст. 483 МК України, може бути вчинене лише умисно.
Згідно з п.4 постанови судам необхiдно враховувати, що документами, що мiстять неправдивi данi, є, зокрема, такi, в яких вiдомостi щодо сутi угоди, найменування, асортименту, ваги, кiлькостi чи вартостi товарiв, а також їх вiдправника чи одержувача, держави, з якої вони вивезенi чи в яку перемiщуються, не вiдповiдають дійсності.
У ч. 1 ст. 489 МК України зазначено, що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 266 МК України, декларант зобов`язаний здійснити декларування товарів відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; надати органу доходів і зборів передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей.
За правилами ст. 257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
Відповідно до статті ч. 2 ст. 459 МК України, суб`єктами адміністративної відповідальності за порушення митних правил можуть бути громадяни, які на момент вчинення такого правопорушення досягли 16-річного віку, а при вчиненні порушень митних правил підприємствами - посадові особи цих підприємств.
Посадова особа підприємства - керівник та інші працівники підприємства (резиденти та нерезиденти), які в силу постійно або тимчасово виконуваних ними трудових (службових) обов`язків відповідають за виконання вимог, встановлених законами та іншими нормативно-правовими актами України, а також міжнародними договорами України з питань митної справи.
Судом першої інстанції встановлено, що 18.12.2022 на митну територію України за митною декларацією типу ЕЕ №UA205140/2022/091149 ввезений та 19.12.2022 за митною декларацією типу ІМ40ДЕ №22UA205140091238U5 випущений у вільний обіг на підставі товаросупровідних документів: контракту від 08.08.2022 №09082022/2022, міжнародної товарно-транспортної накладної «CMR» від 17.12.2022 року №б/н, рахунку-фактури «Invoice» від 17.12.2022 № 17.12.22.222-VD_UH, сертифіката з перевезення (походження) товару форми EUR.1 (Movement certificate EUR.1) №S0624678 від 17.12.2022, товар «Автомобіль легковий, бувший у використанні, марка «LAND ROVER», модель «DEFENDER», рік виготовлення 2015, кузов № НОМЕР_2 », вартістю 30000 євро, що з курсом НБУ станом на 18.12.2022 склало 1 165 623,00 гривні. 
Продавцем товару у товаросупровідних документах зазначена англійська компанія «AUTO BEDRIJF LTD» (311 SHOREHAM STR, United Kingdom, SHEFFIELD, ENGLAND S 2 4 FA), покупцем - ТОВ «Максор Груп» (м.Чернівці, проспект Незалежності, будинок 115, код ЄДРПОУ 42042472).
Керівником фірми покупця/отримувача товару ТОВ «Максор Груп» на дату переміщення і декларування товару був ОСОБА_1 , що підтверджується обліковою карткою суб`єкта ЗЕД та витягом з ІКС «Податковий блок». 
Декларування товару здійснювала уповноважена від ТОВ «МІ-7» особа ОСОБА_2 на підставі укладеного із ТОВ «Максор Груп», як замовника, договору-доручення №25/03 на декларування та митне оформлення товарів від 25.03.2021.
Відповідно до п.6.2 зазначеного договору-доручення замовник несе повну юридичну відповідальність за достовірність даних, в наданих ним документах виконавцю та органам ДФС України. 
На ініційований Волинською митницею запит стосовно надання адміністративної допомоги в рамках проведення перевірки дотримання законодавства України з питань митної справи при ввезенні товарів на митну територію України уповноважений митний орган Сполученого Королівства Великої Британії і Північної Ірландії листом від 29.08.2023 №СFS-2202299 надав інформацію про те, що компанія «AUTO BEDRIJF LTD» (311 SHOREHAM STR, United Kingdom, SHEFFIELD, ENGLAND S 2 4 FA) припинила свою діяльність 25.10.2022 року, а тому більше не займається торгівлею.
Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 03 червня 2005 року «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил", незаконним переміщенням предметів із приховуванням від митного контролю - є їх переміщення через митний кордон України з використанням спеціально виготовлення сховищ, тайників та інших засобів чи способів, що утруднюють їх виявлення або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з наданням митному органу як підстави для переміщення товару підроблених документів чи одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві дані.
Як визначено у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» від 03.06.2005 р. № 8 судам необхідно враховувати, що підставою для переміщення товарів через митний кордон є визначені нормативними актами документи, без яких неможливо одержати дозвіл митного органу на пропуск товарів через митний кордон. Це, зокрема, можуть бути митна декларація, контракт, коносамент, ліцензія, квота, товаросупровідні документи, дозвіл відповідних державних органів.
Так, відповідно до абз. 4 п. 6 даної Постанови документами, що містять неправдиві дані, є, зокрема, такі, в яких відомості щодо суті угоди, найменування, асортименту, ваги, кількості чи вартості товарів, а також їх відправника чи одержувача, держави, з якої вони вивезені, чи в яку переміщуються, не відповідають дійсності.
Згідно з п. 28. ст. 4 МК України, митні правила – встановлений Митним кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митному органу для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем, або контроль за якими покладено на митні органи Митним кодексом та іншими законами України.
Таким чином, особи, які переміщують товари на митну територію України, повинні дотримуватися митних правил, визначених у Кодексі; за порушення (недотримання) цих правил у Кодексі передбачено адміністративну відповідальність.
За змістом п. 8 та п. 63 ст. 4 МК України, декларант - особа, яка самостійно здійснює декларування або від імені якої здійснюється декларування; уповноважена особа (представник) - особа, яка на підставі договору або належно оформленого доручення, виданого декларантом, наділена правом вчиняти дії, пов`язані з проведенням митних формальностей, щодо товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта.
Відповідно до положень ст. 495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Вина ОСОБА_1 , у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 МК України, підтверджується протоколом про порушення митних правил №0024/205000/2024 від 02.02.2024 року, митною декларацією типу ЕЕ №UA205140/2022/091149, митною декларацією типу ІМ40ДЕ №22UA205140091238U5, контрактом від 08.08.2022 №09082022/2022, міжнародною товарно-транспортною накладною «CMR» від 17.12.2022 року №б/н, рахунком-фактури «Invoice» від 17.12.2022 № 17.12.22.222-VD_UH, сертифікатом з перевезення (походження) товару форми EUR.1 (Movement certificate EUR.1) №S0624678 від 17.12.2022, відповідю митного органу Сполученого Королівства Великої Британії і Північної Ірландії від 29.08.2023 № CFS-2202299.
Разом з тим, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ч.1 ст. 483 МК України, оскільки останній у даному випадку вчинив правопорушення 18.12.2022, тобто до прийняття Шевченківським районним судом м. Києва постанови від 09.02.2023 у справі №761/24849/22, що свідчить про відсутність у його діях ознаки повторності в розумінні диспозиції ч.2 ст.483 МК України. 
На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 підлягає притягненню до відповідальності за порушення митних правил, передбачених ч. 1 ст. 483 МК України.
При цьому, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції під час розгляду справи про порушення митних правил, дотримані вимоги матеріального та процесуального права, що обставини, за яких ОСОБА_1 порушив митні правила, у постанові судді місцевого суду зазначені правильно, кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 483 МК України відповідає зібраним у справі, дослідженим суддею місцевого суду, наведеним у постанові й перевіреним в апеляційному суді доказам.
Разом з тим, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи сторони захисту щодо недопустимості як доказу листа уповноваженого митного органу Сполученого Королівства Великої Британії і Північної Ірландії. 
Відповідь уповноваженого митного органу Сполученого Королівства Великої Британії і Північної Ірландії здобута у передбаченому МК України порядку, є офіційним документом, який складений та виданий службовою особою від імені органів державної влади іноземної країни та посвідчує важливі факти, які мають правове значення, а тому є належним і допустимим доказом по справі в розумінні ст.495 МК України, і цей доказ нічим не спростований. 
Наведена у цій відповіді інформація є конкретною та однозначною, підтверджує юридично значимі факти та будь-яких посилань не необхідність проведення додаткових перевірочних заходів на підтвердження існування цих фактів не містить.
Переклад цієї відповіді на українську мову здійснено компетентним перекладачем ОСОБА_3 , тому сумніву у його правильності не викликає.
Неправильності здійсненого перекладу сторона захисту не довела, власного перекладу відповіді іноземного митного органу, який би ставив під сумнів наявний у справі переклад документу, суду не надала.
Статтею 503 МК України передбачено, що перекладачем може бути особа, яка володіє мовою, знання якої необхідне для здійснення перекладу під час провадження у справі про порушення митних правил. Перекладач зобов`язаний точно і в повному обсязі здійснювати доручений йому переклад, у разі необхідності брати участь у проведенні процесуальних дій у справі про порушення митних правил. Як перекладач може виступати посадова особа митного органу.
Отже, нотаріально посвідченого перекладу відповіді іноземного митного органу в рамках здійсненого провадження справи митним органом закон не вимагає. 
Крім цього, жодною нормою Митного кодексу України та іншими нормативно-правовими актами України не передбачено необхідності легалізації та проставленні апостилю на отриманій від компетентних іноземних органів в порядку ст.43, п.8 ст.336, п.5 ч.1 ст.352 МК України інформації.
Доводи сторони захисту про те, що Волинською митницею не приймалися рішення про коригування митної вартості ні до, ні після випуску товару у вільний обіг, що, на думку захисту, свідчить про визнання заявленої вартості та відсутність складу правопорушення, ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм права.
Притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 483 МК України обумовлено самим фактом переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, зокрема, шляхом подання документів, одержаних незаконним шляхом та таких, що містять неправдиві відомості щодо країни походження та відправника товару.
Процедура контролю правильності визначення митної вартості (включаючи прийняття рішень про її коригування) та процедура притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил є окремими, незалежними один від одного правовими процесами. Факт випуску товару у вільний обіг та відсутність рішення про коригування митної вартості на момент митного оформлення не є індульгенцією від відповідальності та не виключає подальшого виявлення митним органом факту подання підроблених документів або документів із неправдивими відомостями, що й було встановлено в ході перевірки після отримання офіційної відповіді від іноземного митного органу.
Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_1 будь-яких дій щодо незаконного переміщення товарів не вчиняв та умислу на вчинення таких дій не мав, оскільки матеріали справи не містять доказів, на основі яких у визначеному законом порядку було б можливо стверджувати про вчинення ним дій, спрямованих на переміщення через митний кордон України товару з приховуванням від митного контролю шляхом подання митному органу як підстави для переміщення товару документів, одержаних незаконним шляхом та таких, що містять неправдиві відомості щодо країни походження та відправника товару, оскільки такі доводи спростовуються зібраними в справі доказами та установленими в постанові судді місцевого суду фактичними даними.
Разом з тим, апеляційний суд вважає слушними доводи апеляційної скарги сторони захисту що на момент розгляду справи місцевим судом закінчилися строки для накладення стягнення з огляду на таке.
МК України взагалі не містить поняття «переривання» строку давності. Інститут переривання строку (коли перебіг починається заново) існує в кримінальному чи цивільному праві, але не застосовується до адміністративних стягнень за порушення митних правил.
Ст. 467 МК України передбачає виключно два режими для строків:
Зупинення строку: Перебіг строків зупиняється лише на час розгляду справи судом. Період перебування матеріалів в органах досудового розслідування (БЕБ, ДБР, прокуратура) строк не зупиняє. 
Спеціальний строк після закриття кримінального провадження: Якщо кримінальну справу закрито, але є ознаки порушення митних правил, стягнення накладається не пізніше ніж через 3 місяці з дня закриття провадження (або отримання матеріалів судом/митницею).
Ч. 3 ст. 467 МК України встановлює обмеження: стягнення може бути накладено протягом 3 місяців після закриття кримінального провадження (у даній справі: закрито 16.03.2026, матеріали в суді 30.03.2026, суд прийняв рішення 30.04.2026). 
Згідно з ч. 1 ст. 467 МК України, стягнення може бути накладено не пізніше ніж через 6 місяців з дня виявлення правопорушення. 
27.09.2023 — офіційна дата виявлення правопорушення (надходження відповіді уповноваженого органу Сполученого Королівства Великої Британії і Північної Ірландії).
Від цієї дати починається відлік 6-місячного строку для притягнення до відповідальності.
02.02.2024 — складено протокол (в межах строку).
06.03.2024 — оригінал протоколу вилучено прокуратурою. До цього моменту справа до суду не надходила, а отже, її судовий розгляд не розпочався і строк не зупинявся.
27.03.2024 — 6-місячний строк з дня виявлення правопорушення офіційно закінчився. 
Будь-які подальші рухи матеріалів справи (передача в ДБР, об`єднання справ, розслідування у БЕБ до 2026 року) відбувалися поза межами строків давності, визначених МК України. Кримінально-процесуальні дії правоохоронних органів не відновлюють і не продовжують строки, передбачені для притягнення до адміністративної відповідальності митними органами чи судом.
На момент винесення місцевим судом оскаржуваної постанови від 30.04.2026 року строки притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 483 МК України закінчилися ще 27.03.2024 року.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 487-1 МК України, провадження у справі про порушення митних правил не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про порушення митних правил строків, передбачених статтею 467 цього Кодексу.
Оскільки суд першої інстанції при винесенні постанови від 30 квітня 2026 року не врахував факт закінчення строків притягнення до відповідальності та безпідставно наклав на ОСОБА_1 стягнення і стягнув судовий збір, оскаржувана постанова в цій частині підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 6 ч. 1 ст. 487-1 МК України.
Разом з тим, доводи сторони захисту про безпідставність визнання ОСОБА_1 винним є хибними, оскільки закінчення строків давності притягнення до відповідальності, передбачених ст. 467 МК України, виключає виключно накладення стягнення, але не спростовує факт наявності вини особи у вчиненні правопорушення. 
На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, ст. 467, ст.487-1 МК України,
П О С Т А Н О В И В:
Поновити захиснику особи, щодо якої складено протокол –  ОСОБА_1 – адвокату Кінах Яні Валеріївні строк апеляційного оскарження постанови судді Любомльського районного суду Волинської області від 30 квітня 2026 року в даній справі.
Апеляційну скаргу захисника особи, щодо якої складено протокол – ОСОБА_1 – адвоката Кінах Яни Валеріївни задовольнити частково.
Постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 30 квітня 2026 року, щодо  ОСОБА_1  в частині накладення стягнення за ч.1 ст. 483 МК України та судового збору - скасувати.
Провадження у справі щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст. 483 МК України закрити на підставі п.6 ч.1 ст. 487-1 МК України у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про порушення митних правил строків, передбачених статтею 467 цього Кодексу.
В іншій частині постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 30 квітня 2026 року, щодо  ОСОБА_1  - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду
Волинської області  В.А.Подолюк