Справа № 756/2792/26 
Провадження № 2/288/666/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
18 серпня 2026 року селище Попільня 
Попільнянський районний суд Житомирської області в складі: 
головуючого судді - Поліщук Р. М., 
з участю секретаря судового засідання – Франчук Ю.О.,
представника відповідача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Попільня Житомирської області в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок ДТП,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі – відповідач) про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, в якому вказує, що 03 серпня 2025 року о 14 годині 20 хвилин в місті Києві, бульвар Миколи Міхновського, будинок 40 А, водій ОСОБА_3 керуючи транспортним засобом «Jepp Grand Cherokee» д.н.з. НОМЕР_1 не був уважним, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Toyota Prado» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , який здійснював рух в попутному напрямку, який будучи некерованим внаслідок зіткнення також здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Volvo XC90» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4 , який також рухався в попутному напрямку попереду транспортного засобу «Toyota Prado». Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. 
Постановою Печерського районного суду міста Києві від 16 вересня 2025 року у справі № 757/38677/25-п ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача, як винної особи, за шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу «Jepp Grand Cherokee» д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована відповідно до Полісу ОСЦПВВНТЗ № 224930142, виданого АТ «СК «ІНГО», страхова сума за шкоду заподіяну майну третіх осіб – 160000 гривень, франшиза – 3200,00 гривень. 
Страховик відповідальності відповідача виконав свій обов`язок і сплатив на користь позивача належний розмір страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності за полісом ОСЦПВВНТЗ. 
Натомість станом на день пред`явлення даного позову, відповідачем так і не було відшкодовано заподіяну позивачу шкоду в повному обсязі. 
Позивач, як особа, яка має право на отримання страхового відшкодування за заподіяну їй шкоду, звернувся до страховика за полісом ОСЦПВВНТЗ (ПрАТ «СК «УСГ») та надав усі необхідні документи, передбачені ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у тому числі заяву про страхове відшкодування. На користь позивача було здійснено належну виплату страхового відшкодування у розмірі ліміту відповідальності страховика за вирахуванням франшизи, що склала 156800,00 гривень.
Проте, згідно зі Звітом № 2121 про визначення вартості матеріального збитку автомобіля «Toyota Prado» д.н.з. НОМЕР_2 від 27 вересня 2025 року, вартість матеріального збитку, завданого позивачу, значно перевищує розмір ліміту відповідальності страховика відповідача. 
Згідно зі Звітом № 2121 від 27.08.2025 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля позивача становить 737542,10 гривень, вартість КТЗ до ДТП складає 589650,74 гривень. 
Відповідно до додаткового звіту № 2121/2 про оцінку колісного транспортного засобу автомобіля «Toyota Prado» д.н.з. НОМЕР_2 від 02.10.2025 року вартість автомобіля після ДТП складає 286001,93 гривень. 
Оскільки вартість витрат на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищує вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, то такий транспортний засіб є фізично знищеним, відтак потерпілій особі (власникові) має бути сукупно відшкодована різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП: 589650,74 гривень – 286001,93 гривень =303648,81 гривень. 
Відповідно до Полісу № 224930142, ліміт відповідальності страховика відповідача за шкоду, завдану майну третіх осіб, становить 160000,00 гривень (франшиза – 3200,00 гривень).
Таким чином, з відповідача підлягає стягненню невиплачена частина відшкодування матеріальної шкоди, завданої позивачу, у розмірі 303648,81 гривень (фактично розмір шкоди, що становить різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП) – 156800,00 гривень (належний розмір виплаченого страхового відшкодування, що становить ліміт відповідальності страховика – страхову суму за шкоду, заподіяну майну третіх осіб за вирахуванням франшизи за Полісом) = 146848,81 гривень. 
Належний власникові КТЗ «Toyota Prado» д.н.з. НОМЕР_2 був основним засобом пересування. Пошкодження автомобіля в ДТП завдало позивачу сильних душевних страждань та негативно вплинуло на його моральний стан. 
Таким чином, моральна шкода, завдана протиправними діями відповідача, внаслідок яких було пошкоджено транспортний засіб позивача «Toyota Prado» д.н.з. НОМЕР_2 , за внутрішнім переконанням позивача, з урахуванням принципів розумності і справедливості, має бути відшкодована у розмірі 12000,00 гривень.
На підставі вищевикладеного, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 146848,81 гривень, моральну шкоду в розмірі 12000,00 гривень та вирішити питання про розподіл судових витрат.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просить справу проводити за відсутності сторони позивача. Також 16 червня 2026 року надав відповідь на відзив. /а.с. 51-55/
Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував щодо їх задоволення, також надав відзив на позовну заяву. /а.с. 63-64/
Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до наступного висновку. 
Згідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 411171 від 03 серпня 2025 року, ОСОБА_3 03.08.2025 року о 14.20 годині керуючи транспортним засобом марки «Jepp Grand Cherokee» д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважним, не дотримався безпечної дистанції і внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Toyota Prado» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який здійснював рух в попутному напрямку, який будучи некерованим внаслідок зіткнення здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Volvo XC90» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_4 , який також рухався в попутному напрямку попереду транспортного засобу «Toyota Prado». Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п.п. 13.1, 2.3 б ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. /а.с. 9-10/
Як вбачається з постанови Печерського районного суду міста Києва від 16 вересня 2025 року по справі № 757/38677/25-п, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на 6 місяців та стягнуто судовий збір. /а.с. 10-11/
Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , ОСОБА_2 є власником транспортного засобу марки «Toyota Prado» реєстраційний номер НОМЕР_2 . /а.с. 12/
Згідно до Полісу № 224930142, виданого страховою компанією «АТ «СК «ІНГО», який діючий на 03.08.2025 року, транспортний засіб у даному полісу зазначений «Jepp Grand Cherokee» д.н.з. НОМЕР_1 . /а.с. 12/
Як вбачається з Руху коштів по картці від 03.11.2025 року, виданого ТОВ «Універсал Банк», клієнту ОСОБА_2 05 вересня 2025 року перераховано від АТ «Страхова компанія «ІНГО» 156800,00 гривень. /а.с. 13/
Відповідно до Звіту № 2121 про визначення вартості матеріального збитку автомобіля «Toyota Prado» д.н.з. НОМЕР_2 , виданого «ФОП ОСОБА_5 », вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Toyota Prado» реєстр. № НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження при ДТП, станом на 19.08.2025 року (на дату огляду КТЗ) складає: 589650,74 гривень. /а.с. 14-17, 19-22/
Згідно до ремонтної калькуляції № 2121 від 19 серпня 2025 року, виданої «ФОП ОСОБА_5 », вартість ремонту транспортного засобу «Toyota Prado» реєстр. № НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_2 , становить 737542,10 гривень /а.с. 17-18/
Як вбачається з Додаткового звіту № 2121/2 (додаток до звіту № 2121) про оцінку колісного транспортного засобу автомобіля «Toyota Prado», реєстр. № НОМЕР_2 , на підставі виконаних досліджень, ринкова вартість автомобіля «Toyota Prado» реєстр. № НОМЕР_2 , в пошкодженому стані після ДТП, станом на 19.08.2025 року (на дату огляду КТЗ) складає 286001,93 гривні. /а.с. 23-25/
У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. 
Згідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача відшкодування майнової шкоди завданої йому внаслідок ДТП та моральну шкоду, так як відповідачем не було відшкодовано заподіяну йому позивачем шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у повному розмірі.
Згідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками зокрема є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Як вбачається з частини 1 статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 
Згідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно статтею 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Стаття 1194 ЦК України визначає, що особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).
Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Згідно з роз`ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні даного спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягає з`ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього і в її заподіянні.
Частиною шостою статті 82 ЦПК України встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Вина відповідача ОСОБА_3 в дорожньо-транспортній пригоді за наявності доданої до матеріалів справи постанови суду та те, що порушення відповідачем правил дорожнього руху знаходиться в прямому причинному зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками доказуванню не підлягає.
Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України, визначено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Крім того, суд зазначає, що відповідно до п. 34.3 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).
Згідно з пунктом 36.7 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», рішення страховика (чи МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування може бути оскаржене страхувальником або особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.
Таким чином, у разі незгоди із сумою визначеного страхового відшкодування, потерпіла особа має повне право оскаржити рішення страховика, зокрема шляхом подання незалежної експертної оцінки як доказу заниження розміру збитків.
Аналогічним чином, потерпіла особа має право пред`явити претензії безпосередньо до винуватця ДТП щодо відшкодування шкоди у частині, що перевищує ліміт відповідальності страховика, на підставі звіту, виконаного за її ініціативою.
Відтак, посилання відповідача на те, що у матеріалах справи відсутні відомості щодо недотримання страховиком передбаченого законом строку для проведення огляду пошкодженого транспортного засобу, не мають правового значення для вирішення питання про належність та допустимість поданого позивачем Звіту про визначення вартості матеріального збитку.
Факт проведення оцінки за ініціативою позивача жодним чином не нівелює її доказового значення, оскільки чинне законодавство не містить заборони на подання потерпілою особою незалежної оцінки розміру завданої шкоди. Навпаки, така оцінка є одним із належних засобів доказування обставин, на які посилається сторона на підтвердження своїх вимог.
Подібну правову позицію підтримав Київський апеляційний суд у Постановах по справам № 752/22231/24 від 12.06.2026 року, №752/5980/25 від 27.02.2026 року.
Київський апеляційний суд у Постанові по справі №752/5980/25 від 27.02.2026 року зазначив, що «Суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та безпідставно не взяв до уваги звіт про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди заподіяної власнику колісного транспортного засобу від 13 червня 2024 року №104-2024 та дійшов помилкового висновку про те, що цей звіт є не належним доказом та не може бути прийнятий судом, так як позивач звернувся до оцінювача коли він ще не набув правових підстав для самостійного обрання аварійного комісара чи експерта для визначення розміру шкоди відповідно до вимог Закону №1961 -IV.
Апеляційний суд наголошує, що чинне законодавство, зокрема спеціальний Закон №1961-IV, не забороняє визначати розмір завданої шкоди самостійно шляхом звернення до оцінювача (експерта)». 
Аналогічних висновків дійшов Київський апеляційний суд при перегляді Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11.06.2025 року у справі № 52/22231/24. Так, Київський апеляційний суд у Постанові по справі № 52/22231/24 від 12.06.2026 року зазначив, що- «Відповідно до частини першої та шостої статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (далі - Закон 2658-ІІІ), методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.
Згідно з пунктом дев`ять частини другої статті 7 Закону 2658-ІІІ проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.
Відповідно до частини першої та другої статті 12 Закону 2658-ІІІ, звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.
У постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року в справі № 520/8867/15, зазначено, що для визначення розміру страхового відшкодування належним доказом є звіт, складений відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та дорожніх транспортних засобів» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24 листопада 2003 року №142/5/2092.
Таким чином, наданий позивачем висновок щодо вартості матеріального збитку містить відомості про характер пошкоджень транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту та розмір матеріального збитку, відповідачем не подано належних і допустимих доказів, які б спростовували наведені у висновку розрахунки або свідчили про недостовірність визначеного розміру шкоди.
Сам по собі факт не запрошення відповідача на проведення огляду транспортного засобу не свідчить про недопустимість такого доказу та не спростовує визначений експертом розмір шкоди. Закон не містить положень, за якими недотримання процедури виклику заінтересованих осіб автоматично тягне недопустимість висновку оцінювача.
Відповідач та його представник в судовому засіданні відповідних клопотань про призначення експертизи з метою оспорення суми завданих збитків не заявляли.
Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди суд зазначає.
За нормами пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
З огляду на презумпцію вини особи, яка завдала шкоду, відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). 
Відповідно до статті 1187 ЦК України, умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.
Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини.
Відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, виключається внаслідок непереборної сили та умислу потерпілого.
Відповідачем під час розгляду справи не надано суду підтверджень того, що шкода, завдана здоров`ю позивача, джерелом підвищеної небезпеки - автомобілем засобом «Jepp Grand Cherokee» д.н.з. НОМЕР_1 , під його керуванням, відбулась внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого.
Тому доводи відповідача щодо спростувань обставин, за яких виникла ДТП та зменшують ступінь його вини, не заслуговують на увагу.
В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі – Постанова № 4) визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
За встановлених обставин, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. 
Позивач при зверненні до суду оцінює завдану йому моральну шкоду в розмірі 12000,00 гривень, обумовлюючи це тим, що його транспортний засіб був основним засобом пересування і пошкодження даного транспортного засобу завдало йому сильних душевних страждань та негативного впливу на його моральний стан, а також він витрачав свої кошти та час на захист своїх прав у судовому порядку. 
Також зазначає, що вказана сума обумовлена глибиною його душевних страждань, внаслідок чого він змушений прикладати додаткових зусиль для організації та налагодження звичайного режиму життя.
Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Пунктом 9 Постанови № 4 визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг душевних страждань, які зазнав позивач внаслідок неправомірних дій відповідача, тривалість цих негативних наслідків, вимушеність змін у життєвих стосунках позивача та необхідність докладати додаткових зусиль для можливості відновлення порушеного права.
Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, суд враховує, що в результаті дій відповідача, позивачу була завдана шкода, яка потягла за собою відновлення морального стану позивача, був порушений його звичний спосіб життя, тому суд вважає встановленим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди йому завдана моральна шкода.
Вирішуючи питання про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, в даному випадку судом враховується заподіяння позивачеві шкоди внаслідок чого відбулись тривалі вимушені зміни в його житті, невжиття відповідачем будь-яких заходів для відшкодування шкоди та необхідність позивачем докладання значних зусиль для відновлення свого порушеного права.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною першою статті 81 Цивільного Процесуального Кодексу України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини другої статті 89 Цивільного Процесуального Кодексу України,  суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
На підставі вищевикладеного, суд повно та всебічного з`ясувавши обставини, підтверджені доказами, дослідженими судом, встановивши правові норми, які підлягають застосуванню до даних правовідносин, приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування майнової шкоди в розмірі 146848,81 гривень та моральну шкоду в розмірі 12000,00 гривень.
Позивач при зверненні до суду також просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Судові витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 12000,00 гривень підтверджуються наданими: Договором про надання правової допомоги № 10/10/25-ЮП/IL від 13.10.2025 року /а.с. 25/; Актом виконаних робіт № 1 до Договору № 10/10/25-ЮП/IL від 13.10.2025 року на суму 15000,00 гривень /а.с. 25/; квитанцією № ТНКА-64ХН-Т546-К73К від 13.10.2025 року на суму 12000,00 гривень /а.с. 26/
При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» v. Ukraine» («Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України) від 23 січня 2014 року в § 268 зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим, вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Частиною четвертою, п`ятою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
В постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 визначено, що суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. 
Представник відповідача скористався своїм правом та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Щодо співмірності витрат на правову допомогу, суд враховує позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 01 вересня 2020 року в справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову, а тому враховуючи критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката та конкретні обставини справи, зокрема ціну позову, тривалість судових засідань, час витрачений адвокатом на участь в судових засіданнях і заявлених ним клопотань, складність справи, та враховуючи заявлене представником відповідача клопотання про відмову в задоволенні позову, суд з огляду на розумну необхідність судових витрат, обмежує їх розмір з 12000,00 гривень до 5000,00 гривень.
Таким чином, позов в частині заявлених вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає до часткового задоволення та з відповідача належить стягнути вказані витрати на користь позивача.
Згідно до п.1.ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
Керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»; статтями 15, 16, 23, 1166, 1167, 1187, 1192, 1194 ЦК України; статтями 4, 5, 12, 13, 19, 23,48, 76, 81, 82, 89, 128, 133, 141, 212, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355  ЦПК України, суд 

УХВАЛИВ:
Позов  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок ДТП– задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 146848 гривень 81 копійку та моральну шкоду в розмірі 12000 гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , сплачений судовий збір в розмірі 2239 гривень 70 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 гривень 00 копійок. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського
районного суду    Р. М. Поліщук