Справа № 163/1142/26 
Провадження № 2/163/454/26 

ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

( З А О Ч Н Е )

31 серпня 2026 року   Любомльський районний суд Волинської області
в складі головуючого судді Павлуся О.С.
з участю секретаря Костюк Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ТОВ «Кошельок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Представник позивача ТОВ «Кошельок» просить ухвалити рішення про стягнення із ОСОБА_1 7619,85 гривень заборгованості за кредитним договором № 3051809599-299364 від 01.04.2021 та судові витрати по справі.
Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що 01.04.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «Кошельок» укладено договір № 3051809599-299364 за допомогою веб-сайту (https://koshelok.ua/), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Кошельок», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів, які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле. Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора 5138. Відповідач під час укладення кредитного договору ідентифікувався в ІТС, зазначивши свої особисті дані паспорта, ідентифікаційного коду, номера телефону, електронної пошти та зайшов в особистий кабінет. Після цього в особистому кабінеті відповідача відобразився підписаний договір та додатки до нього, а також правила для цілодобового онлайн доступу. 
Відповідно до умов кредитного договору ТОВ "Кошельок" взяло на себе зобов`язання надати ОСОБА_1 кредит для задоволення особистих потреб на таких умовах: сума кредиту становить 4500 гривень; початковий строк кредитування – 22 дні; дисконтна відсоткова ставка - 2% на добу за початковий строк кредитування (лояльний період), визначений п. 3.6. п. 3.7. договору (р. 4. паспорту кредиту, п. 1., п. 2. графіку розрахунків); базова процентна ставка - 2,2% на добу за продовжений строк користування кредитом, визначений п. 3.5., п. 3.6., п. 3.7., п. 3.8. договору (р. 4. паспорту кредиту, п. 4. графіку розрахунків). 
Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надав ОСОБА_1 кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору та перерахував грошові кошти на банківську картку № НОМЕР_1 , яку ОСОБА_1 вказав в особистому кабінеті, як банківську картку, на яку кредитодавець повинен перерахувати кошти згідно з договором № 3051809599-299364 від 01.04.2021. 
До спливу лояльного періоду у 22 дні відповідач не виконав свій обов`язок за договором, не повернув кредит , не сплатив проценти за користування кредитом. Відповідач продовжив користуватися кредитом після закінчення лояльного періоду, що за договором є відкладальною обставиною, внаслідок якої строк користування кредитом продовжився на 90 днів з моменту укладення договору. Відповідно збільшився розмір нарахування процентів за користування кредитом у цей період, розмір яких обумовлений пунктом 3.8. договору. 
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 3051809599-299364 ОСОБА_1 27.04.2021 здійснив часткову оплату за договором у сумі 4320,00 гривень.
Оскільки відповідач, зі своєї сторони, своїх зобов`язань належним чином не виконав, у нього утворилась заборгованість в загальній сумі 7619,85 гривень, яка складається із: заборгованості за сумою кредиту в розмірі 2655,00 гривень; заборгованості за відсотками за користування позикою – 4964,85 гривень. 

Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 12.05.2026, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 
У зв`язку з поверненням адресованого відповідачу поштового відправлення з копією вказаної ухвали без вручення, ухвалою від 15 липня 2026 року судом постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

В судове засідання сторони не з`явились.
Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності та у позовній заяві висловив згоду на ухвалення заочного рішення.
Відповідач про розгляд справи по суті двічі у встановленому порядку був повідомлений, у тому числі шляхом публікації судового оголошення на офіційному сайті судової влади, однак в судові засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, про причини неможливості розгляду справи за його відсутності не сповістив.
Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 в справі № 911/3142/19 висловив правову позицію про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду.
З огляду на викладене суд провів заочний розгляд позову відповідно до положень ст.ст.280, 281 ЦПК України. 

Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини.

01.04.2021 між ТОВ "Кошельок" та ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , укладено договір про надання кредиту № 3051809599-299364. Кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора 5138. Відповідач самостійно ініціював укладення кредитного договору, оформивши заявку на сайті кредитора. Позичальник під час укладення кредитного договору ідентифікувався в ІТС, зазначивши свої особисті дані паспорта, ідентифікаційного коду, номера телефону, електронної пошти та зайшов в особистий кабінет.

Договір укладений на таких умовах: сума кредиту – 4500,00 грн; початковий строк кредитування – 22 дні (лояльний період); дисконтна відсоткова ставка - 2% на добу за початковий строк кредитування (лояльний період); базова процентна ставка - 2,2% на добу за продовжений строк користування кредитом (не більше ніж 90 днів після закінчення лояльного періоду).

Відповідно до умов указаного кредитного договору ТОВ "Кошельок" успішно перерахувало 4500,00 гривень на платіжну картку клієнта № НОМЕР_1 , яку ОСОБА_1 вказав в особистому кабінеті як банківську картку, на яку кредитодавець повинен перерахувати кошти згідно з договором № 3051809599-299364, що підтрверджується випискою з особового рахунку відповідача.

Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надав відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору.

Відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого в нього утворилася заборгованість в загальній сумі 7619,85 гривень, яка складається із: заборгованості за сумою кредиту в розмірі 2655,00 гривень; заборгованості за відсотками за користування позикою – 4964,85 гривень. 

За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У частині 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України).
Статтю 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі – Закон).
У статті 3 Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Згідно з ч.ч.3, 4, 6 ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч.12 ст.11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
За змістом ч.ч.1, 2 ст.1056^1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Досліджені в справі докази в своїй сукупності свідчать про укладення 01.04.2021 між сторонами договору про надання кредиту № 3051809599-299364. 
Відповідач не спростував існування між ним та позивачем кредитних правовідносин та отримання за цим договором кредитних коштів у користування. 
Після підписання договору у його сторін виникли взаємні права та обов`язки щодо надання кредитних коштів і їх повернення зі сплатою відповідних відсотків за користування та інших складових.
Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, стверджено невиконання відповідачем умов кредитного договору, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість в загальній сумі 7619,85 гривень, яка складається із: заборгованості за сумою кредиту в розмірі 2655,00 гривень; заборгованості за відсотками за користування позикою – 4964,85 гривень..
Цієї суми заборгованості відповідач не спростував, через що з огляду на принцип змагальності у цивільному процесі у суду відсутні підстави не приймати його до уваги. 

У статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі досліджених у справі доказів та норм матеріального права суд, встановивши, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, допустив заборгованість в загальній сумі 7619,85 гривень, дійшов висновку про необхідність стягнення з нього цієї суми на користь позивача. 
Таким чином, позов підлягає повному задоволенню. 

Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору слід покласти на відповідача. 

У позовній заяві представник позивача також просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн.
На підтвердження цієї вимоги до позову додано: договір про надання правничої допомоги від 12.02.2025, укладений між адвокатським бюро «Герман Гурський та партнери» та ТОВ «Кошельок»; акт № 1 приймання-передачі правової допомоги від 10.04.2026, який підписаний сторонами договору про надання правничої допомоги. 
В акті прийому-передачі надання послуг зазначено такі види наданих правових послуг:
оформлення документів щодо надання правничої (правової) допомоги (додаток до договору про надання правової допомоги, акт приймання-передачі правової допомоги) – 30 хв. – 1000,00 грн;
збір та аналіз доказів, формування правової позиції, визначення підсудності справи та платіжних реквізитів для сплати судового збору – 1 год – 2000,00 грн;
складання позовної заяви – 2 год – 4000,00 грн;
формування додатків (доказів) до позовної заяви (для суду та відповідачу) – 1 год – 2000,00 грн;
відправка позову стороні, до суду, формування матеріалів адвокатського досьє по справі – 30 хв – 1000,00 грн.
Загальна вартість послуг – 10000,00 грн.

Питання витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, урегульоване ст.137 ЦПК України.
Частинами 1 та 2 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Разом з цим, під час вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу суд у кожному конкретному випадку виходить із фактичних обставин окремо взятої справи, її доказової бази, ураховує складність справи, обсяг і складність виконаної адвокатом роботи, значимість таких дій у справі із дотриманням принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру. Без дотримання зазначених вимог рішення суду не може вважатися законним і справедливим.
Саме про такий підхід у питання витрат на професійну правничу допомогу висловив Верховний Суд у додатковій постанові від 07 серпня 2024 року в справі № 686/18768/22.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані, належними та допустимими доказами.
Проте, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18, від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц, від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц, від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21).

При вирішенні питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу у цій справі суд приймає до уваги характер спірних правовідносин, незначну складність справи, яка розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження, ціну позову, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Також суд зауважує, що надані адвокатським бюро послуги є для нього типовими в силу укладеного із позивачем ТОВ «Кошельок» договору про надання правової допомоги, який свідчать про надання адвокатським бюро аналогічної правової допомоги за іншими кредитними договорами, а відтак зазначене не потребує витрат значного часу на складання документів та визначення правових позиції. 
Отже, враховуючи вищевказане та беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат, фактично надані види послуг, суд вважає, що розмір витрат позивача є непропорційним до предмету позову, вартість послуг є вочевидь завищеною, тому дійшов висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн. 
Саме такий розмір професійної правничої допомоги, на переконання суду, буде відповідати обсягу наданих послуг, а також вимогам розумності та справедливості.

Керуючись ст.ст.259, 264, 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кошельок» заборгованість за кредитним договором № 3051809599-299364 від 01.04.2021 в загальній сумі 7619 (сім тисяч шістсот дев`ятнадцять) гривень 85 копійок, яку становлять: 
- 2655 (дві тисячі шістсот п`ятдесят п`ять) гривень 00 копійок заборгованість за сумою кредиту;
- 4964 (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят чотири) гривні 85 копійок заборгованості за відсотками за користування позикою.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кошельок» 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок судового збору та 2000,00 (п`ять тисяч) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Заочне рішення може бути переглянуте Любомльським районним судом за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. 
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному апеляційному порядку. 

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Інформація про учасників справи:
позивач – ТОВ «Кошельок»; місце знаходження - вулиця Антонова, буд.8А, село Чайки Бучанського району Київської області; код ЄДРПОУ – 40842831;
відповідач –  ОСОБА_1 ; місце проживання – АДРЕСА_1 ; РНОКПП – НОМЕР_2 .

Головуючий : суддя         О.С.Павлусь