ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/6839/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого – судді Лозовського О.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фермерського господарства «Аіс-Агро» до Управління державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанов, 

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство «Аіс-Агро» (далі – позивач, ФГ «Аіс-Агро») з урахуванням уточненої позовної заяви від 05.06.2026, звернулося в суд з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач-1), Управління державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач-2), в якому просить визнати протиправними та скасувати постанови Управління державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно - господарського штрафу №104273 від 12.05.2026 та №104274 від 12.05.2026; закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що посадовими особами Управління державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті проведено рейдову перевірку транспортного засобу, який належить (використовується) ФГ «Аіс-Агро», за результатами якої складено акт перевірки №ОАР 004923 від 24.03.2026, яким встановлено порушення вимог Закону України «Про автомобільний транспорт». На підставі зазначеного акта відповідачем прийнято постанови №104273 та №104274 від 12.05.2026 про застосування адміністративно-господарських штрафів у розмірі по 17 000,00 грн кожна: за здійснення перевезення вантажу без товарно-транспортної накладної та за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм. 
Позивач вважає зазначені постанови протиправними, оскільки перевезення здійснювалося для власних потреб фермерського господарства, а тому товарно-транспортна накладна не є обов`язковим документом. Крім того, позивач зазначає, що габаритно-ваговий контроль проведено з порушенням вимог Порядку №879, без зазначення відомостей про засіб вимірювальної техніки, без урахування технічної похибки та особливостей вантажу, а також на неналежно облаштованому майданчику, що ставить під сумнів достовірність результатів зважування. Також вказує, що підпис та запис водія в акті перевірки свідчать лише про ознайомлення з його змістом і не можуть розцінюватися як визнання перевізником допущених порушень. 
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 10.06.2026 відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Представник відповідача у поданому відзиві на позовну заяву щодо задоволення позовних вимог заперечила, просила в їх задоволенні відмовити повністю. Зазначила, що 24.03.2026 посадовою особою Укртрансбезпеки на підставі направлення на рейдову перевірку №ЕНР 000509 проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт щодо ФГ «Аіс-Агро». Водій надав для перевірки посвідчення водія НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2 , НОМЕР_3 . Виявлено, що товарно-транспортна накладна у водія відсутня. Вказане порушення зафіксовано в Акті №ОАР004923 від 24.03.2026. За результатами габаритно-вагового контролю посадовими особами Укртрансбезпеки виявлено перевищення вагових норм. Зокрема було встановлено, що навантаження на другу одинарну вісь становило 13,3 т, при допустимій нормі 11,5 т, що склало 15,7% перевищення. Як наслідок, посадовими особами Укртрансбезпеки складено акт №ОАР004923 від 24.03.2026, акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №ОАВ 000241 від 24.03.2026. 
Представник відповідача зазначила, що статтею 48 Закону №2344 передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи на підставі яких виконуються вантажні перевезення.
Вважає, що Відділом державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті законно прийнято постанови про застосування адміністративно - господарського штрафу №104273 від 12.05.2026 та №104274 від 12.05.2026.
Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від учасників справи до суду не надходило.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
24.03.2026 посадовою особою Укртрансбезпеки на підставі направлення на рейдову перевірку №ЕНР 000509 проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт щодо ФГ «Аіс-Агро». Водій надав для перевірки посвідчення водія НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2 , НОМЕР_3 . Виявлено, що товарно-транспортна накладна у водія відсутня, про що зафіксовано в Акті №ОАР004923 від 24.03.2026. Також було виявлено перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм, що зафіксовано в Акті №ОАР004923 від 24.03.2026.
Виявивши відсутність товарно транспортної накладної, інспектором о 11 год 15 хв прийнято та відповідно оформлено Рішення про супроводження транспортного засобу №000257 від 24.03.2026.
Перевірка фіксувалась за допомогою боді-камери інспектора.
За результатами габаритно-вагового контролю посадовими особами Укртрансбезпеки виявлено перевищення вагових норм. Зокрема було встановлено, що навантаження на другу одинарну вісь становило 13,3 т., при допустимій нормі 11,5 т., що склало 15,7% перевищення. Як наслідок, посадовими особами Укртрансбезпеки складено акт №ОАР004923 від 24.03.2026, акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №ОАВ 000241 від 24.03.2026. Довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю №037308 від 24.03.2026 складено на підставі талона про зважування, сформованого пунктом габаритно-вагового контролю 24.03.2026 о 12:01 годині. Копії вказаних документів були вручені водію під підпис.
12.05.2026 начальником Управління державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті було винесено Постанову №104273 про застосування адміністративно господарського штрафу, та накладено штраф у розмірі 17000 грн за порушення, передбачені абз. 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» - здійснення перевезень пасажирів і вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 48 цього Закону (товарно-транспортної накладної). Також, 12.05.2026 начальником Управління державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті було винесено Постанову № 104274 про застосування адміністративно господарського штрафу, та накладено штраф у розмірі 17000 грн за порушення, передбачені абзацом 15 частиною 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» - перевищення встановлених законодавством габаритно вагових норм.
Вважаючи протиправними постанови про застосування адміністративно господарського штрафу , позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Відповідно до частин сьомої, чотирнадцятої статті 6 Закону України від 05.04.2001 №2344-ІII «Про автомобільний транспорт» (далі – Закон №2344-ІII) центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті. Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Згідно із статтею 1 Закону №2344-ІІІ у цьому Законі наведені терміни вживаються в такому значенні:
автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами;
вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями;
документи на вантаж - документи, визначені відповідно до Митного кодексу України, законів України “Про транспортно-експедиторську діяльність”, “Про транзит вантажів”, інших актів законодавства, в тому числі міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, які необхідні для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом;
рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо дотримання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.
За приписами частин сімнадцятої, вісімнадцятої, двадцять першої статті 6 Закону №2344-ІІІ рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується. Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) та порядок здійснення габаритно-вагового контролю визначаються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 14 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі – Порядок №1567), передбачено, що рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.
За приписами абзаців першого, другого пункту 15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.
Відповідно до пункту 16 Порядку №1567 рейдова перевірка (перевірка на дорозі) може проводитися однією посадовою особою Укртрансбезпеки.
Згідно із пунктами 20, 21 Порядку №1567 виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму. У разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
Пунктами 25-27 Порядку №1567 передбачено, що справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності). У разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.
Фактичними підставами для притягнення ФГ «Аіс-Агро» до відповідальності згідно з оскаржуваними постановами стали встановлені під час рейдової перевірки порушення вимог Закону України «Про автомобільний транспорт». 
Так, відповідно до постанови №104273 від 12.05.2026 позивача притягнуто до відповідальності на підставі абзацу третього частини першої статті 60 Закону №2344-ІІІ у зв`язку з відсутністю на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 48 зазначеного Закону, а саме товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж. 
Крім того, постановою №104274 від 12.05.2026 позивача притягнуто до відповідальності на підставі абзацу п`ятнадцятого частини першої статті 60 Закону №2344-ІІІ за перевищення встановлених законодавством вагових норм без наявності передбаченого статтею 48 Закону дозволу на рух автомобільними дорогами України або документа про внесення плати за проїзд великовагового транспортного засобу. Під час здійснення габаритно-вагового контролю встановлено, що навантаження на другу одинарну вісь транспортного засобу становило 13,3 т при допустимій нормі 11,5 т, що свідчило про перевищення нормативного навантаження на 15,7 %.
Положеннями статті 18 Закону №2344-ІІІ регламентовано, що з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням. Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю. Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.
Отже, в розумінні вказаної норми контроль за роботою водіїв повинен здійснюватися роботодавцем.
Відповідно до статті 49 Закону № 2344-ІІІ водій транспортного засобу зобов`язаний, зокрема, мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень; дотримуватися визначеного режиму праці та відпочинку.
За змістом статті 48 Закону № 2344-ІІІ автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством
Аналіз положень статті 48 Закону №2344-ІІІ дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено на необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.
Відповідно до частини 1 статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Щодо твердження представника позивача про те, що за специфікою своєї діяльності ФГ «Аіс-Агро» являється агро виробником, та в момент зупинки ним здійснювалося перевезення вантажу, а саме протруєного насіння для власних потреб ФГ (на підтвердження чого надано накладну на переміщення зерна в межах підприємства), а тому у відповідності до статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», якою визначено, що у разі перевезення вантажів для власних потреб ТТН не є обов`язковим документом, суд зазначає наступне.
Відповідно до глави 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за №128/2568, (далі за текстом - Правила №363) товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
Відповідно до пункту 11.1. Правил №363 основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.
У відповідності до пункту 11.3. Правил №363 товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує Замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках.
Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі примірники товарно-транспортної накладної підписом.
Згідно пункту 11.4. Правил №363 після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її примірники.
Пунктом 11.5. Правил №363, визначено, у разі використання товарно-транспортної накладної у паперовій формі перший примірник товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - водій (експедитор) передає вантажоодержувачу, третій примірник, засвідчений підписом вантажоодержувача, передається Перевізнику.
Непред`явлення вказаних документів під час проведення перевірки свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком для застосування санкцій, визначених статтею 60 Закону №2344-ІІІ.
Так, відповідно до абзацу третього статті 60 Закону №2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Суд звертає увагу, що під час проведення рейдової перевірки 24.03.2026 водій транспортного засобу, який використовувався ФГ «Аіс-Агро», надав для перевірки посвідчення водія та реєстраційні документи на транспортний засіб і напівпричіп, однак не надав товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа для перевезення вантажу. 
Водночас актом проведення рейдової перевірки №ОАР004923 від 24.03.2026 зафіксовано відсутність у водія товарно-транспортної накладної, яка відповідно до статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» є обов`язковим документом для здійснення внутрішніх перевезень вантажів.
Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань здійснення габаритно-вагового контролю» 03.06.2021 №1534-IX набрав чинності через три місяці з дня його опублікування, та діяв на день проведення перевірки. 
Згідно статті 1 Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань здійснення габаритно-вагового контролю» від 03.06.2021 №1534-IX (в редакції, чинній на момент проведення перевірки позивача), зокрема були доповненні терміни: товарно-транспортна накладна єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом. 
Відтак, відсутність обов`язку оформлювати товарно-транспортну накладну має місце тільки у випадку перевезення вантажу для власних потреб та за власний рахунок фізичною особою, а не фізичною особою підприємцем чи юридичною особою, якою є позивач.
Таким чином, станом на момент виникнення спірних правовідносин (24.03.2026) відповідальність згідно абз. 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» настає незалежно від того, чи надаються послуги перевезення (тобто договірні умови), чи перевозиться вантаж для власних потреб, оскільки Законом «Про автомобільний транспорт» чітко визначено випадки, в котрих немає обов`язку оформляти ТТН – лише для фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб. 
Позивач не заперечує факт того, що він є юридичною особою, не заперечує факт неналежного оформлення товарно-транспортної накладної на момент перевірки.
Таким чином, Закон визначає обов`язок автомобільного перевізника мати товарно-транспортну накладну при виконанні будь-яких перевезень – чи для власних потреб, чи надаючи послуги. 
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 18.03.2020 по справі №826/2239/16 відсутність документів, зокрема, посвідчення водія, товарно-транспортної накладної та адаптації пристрою тахографа, без оформлення індивідуально-контрольної книги водія, на підставі яких виконуються вантажні перевезення до фізичних або юридичних осіб, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами, застосовуються адміністративно-господарські штрафи. Непред`явлення вказаних документів під час проведення перевірки свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком для застосування санкцій, визначених статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Таким чином, оскільки 24.03.2026 під час рейдової перевірки було виявлено відсутність товарно-транспортної накладної, що не спростовано позивачем, Управлінням державного нагляду (контролю) у Волинській області правомірно застосовано до ФГ «Аіс-Агро» адміністративно господарський штраф відповідно до абз. третього частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». 
Щодо перевезення вантажу для власних потреб Верховний Суд у постанові від 31.07.2024 у справі №440/5873/23 виснував, що вантажні перевезення за для власних потреб - це здійснення такого перевезення фізичною особою за власний рахунок та без використання праці найманих робітників. 
Враховуючи, що позивач є юридичною особою, яка здійснює господарську діяльність, твердження представника позивача про здійснення перевезення за власної потреби є безпідставним. 
Крім того, 01.10.2021 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань здійснення габаритно-вагового контролю» №1534-IX.
Таким чином, абзац 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» викладено в новій редакції: перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У попередній редакції передбачалось «надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян». 
Відтак, закон не ставить можливість застосування адміністративно господарського залежно від того чи надавалась послуга перевезення вантажу чи вантаж перевозився за власний кошти.
Позивач не спростовував факту відсутності на момент проведення перевірки товарно-транспортної накладної, а також не надав доказів наявності документа, що давав би право на рух великовагового транспортного засобу або підтверджував внесення плати за проїзд у випадках, передбачених законодавством. 
При цьому, суд звертає увагу, що в акті перевірки відсутні заперечення водія щодо встановленого порушення.
Таким чином, матеріалами перевірки підтверджено порушення ФГ «Аіс-Агро» статті 48 Закону №2344-ІІІ та наявність підстав для застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу згідно з абзацом третім частини першої статті 60 вказаного Закону у розмірі 17 000,00 грн.
Аналогічна позиція щодо правомірності притягнення позивача до відповідальності за абз. 3 частини першої статті 60 Закону №2344 викладена у постановах Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.04.2024 у справі №140/7149/23, від 21.03.2024 у справі №460/16819/23.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що постанова Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області про застосування адміністративно - господарського штрафу №104273 від 12.05.2026, згідної якої до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 17000,00 грн за відсутність документів, перелік яких визначений статтею 48 Закону №2344-ІІІ (а саме: товарно-транспортної накладної), відповідальність за яке передбачена абзацом третім частини першої статті 60 вказаного Закону, є правомірною та скасуванню не підлягає.
Щодо позовної вимоги про скасування постанови №104274 від 12.05.2026 про застосування адміністративно-господарських штрафів у розмірі по 17000,00 грн за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини дванадцятої статті 6 Закону №2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Згідно з частиною першою статті 48 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Частиною четвертою статті 48 Закону №2344-III визначено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.
Відповідно до частини другої статті 29 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30 (далі - Правила №30) передбачено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.
Згідно з пунктом 4 Правил №30 рух великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
Відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - Правила дорожнього руху), рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують для доріг загального значення:
Вантажні автомобілі: трьохвісний автомобіль 25 (26)* * Для трьохвісних автомобілів, якщо ведуча вісь обладнана здвоєними колесами та максимальне навантаження на кожну вісь не перевищує 9,5 тонни.
Рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоча б один з їх габаритних та/або вагових параметрів перевищує нормативи, визначені цим пунктом, здійснюється відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30 "Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами" (надалі - Правила №30).
Рух транспортних засобів та їх составів, фактична маса та навантаження на вісь яких перевищують параметри, визначені підпунктами б та в цього пункту, у разі перевезення подільних вантажів забороняється.
Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху передбачено, що особи, які порушують правила дорожнього руху несуть відповідальність згідно із законодавством.
У той же час, відповідно до пункту 3 Правил №30, транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.
Пунктом 25 Правил №30 встановлено, що забороняється проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів без дозволу, зазначеного у пункті 4 цих Правил, або документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, що повинні знаходитися у водія і пред`являтися на вимогу уповноважених осіб.
Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування визначає Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879.
Згідно з пунктом 3 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.
Відповідно до пункту 6 вказаного Порядку габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно у зонах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.
Відповідно до пункту 16 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль.
Відповідно до пункту 23 Порядку №879 власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб.
Документальний габаритно-ваговий контроль - визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу (підпункт 5-1 пункту 2 Порядку №879).
Точний габаритно-ваговий контроль - визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному або пересувному пункті (підпункт 11 пункту 2 Порядку №879).
Тобто зазначеними нормами закону не передбачено обов`язку проведення габаритно-вагового контролю виключно у спосіб зважування транспортного засобу при наявності необхідних даних у товарно-транспортній документації.
Саме для встановлення факту перевищення загальної маси та (або) габаритних параметрів транспортного засобу, здійснюється документальний контроль на підставі поданих перевізником (експедитором, іншою уповноваженою особою) документів.
До таких документів законодавець відносить свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, документи щодо технічної характеристики транспортних засобів та вантажів, товаро-транспортні накладні, тощо.
У даному випадку посадовими особами Укртрансбезпеки проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу, який використовувався ФГ «Аіс-Агро», за результатами якого встановлено перевищення нормативних вагових параметрів. 
Зокрема, навантаження на другу одинарну вісь транспортного засобу становило 13,3 т при допустимій нормі 11,5 т, що свідчить про перевищення нормативного навантаження на 1,8 т, або 15,7 %. За результатами контролю посадовими особами Укртрансбезпеки складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №ОАВ000241 від 24.03.2026 та довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю №037308 від 24.03.2026.
Відповідно до статті 49 Закону України «Про автомобільний транспорт», водій транспортного засобу при внутрішньому перевезенні вантажів має право:
відмовлятися від прийняття для перевезення вантажу, який не відповідає встановленим вимогам або вимогам щодо пломбування вантажу, якщо відтиск пломби нечіткий або пломбу пошкоджено;
Водій транспортного засобу зобов`язаний: мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.
Відповідно до статті 50 Закону України «Про автомобільний транспорт», договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо). Істотними умовами договору є: найменування та місцезнаходження сторін; найменування та кількість вантажу, його пакування; умови та термін перевезення; місце та час навантаження і розвантаження; вартість перевезення; інші умови, узгоджені сторонами.
Відповідно до статті 51-1 Закону України «Про автомобільний транспорт», Вантажовідправник зобов`язаний: вносити до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж відомості про масу або габарити вантажу, а також повне найменування вантажоодержувача та автомобільного перевізника (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті або відмітку у відповідному полі в ID-картці), прізвище, ім`я, по батькові, номер посвідчення водія, а також інші відомості, визначені законодавством; надавати перевізнику необхідні документи на вантаж, що містять достовірну інформацію.
Відповідно до статті 52 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільний перевізник має право:
відмовитися від приймання вантажу для перевезення, якщо замовником не підготовлено вантаж чи необхідні документи або внесені без попереднього узгодження з ним зміни до реквізитів цих документів;
відмовитися від перевезення вантажу, якщо замовник подає до перевезень вантаж, не обумовлений договором про перевезення, пакування вантажу не відповідає встановленим законодавством вимогам, ушкоджена тара або нечітким є відтиск пломби тощо.
Таким чином, у контексті наведеного вище, належними та допустимими доказами вчинення позивачем порушення, передбаченого абзацом п`ятнадцятим частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», є результати габаритно-вагового контролю, зафіксовані в акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №ОАВ000241 від 24.03.2026, довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю №037308 від 24.03.2026, а також акті проведення рейдової перевірки №ОАР004923 від 24.03.2026. Саме за результатами проведеного габаритно-вагового контролю відповідачем встановлено, що навантаження на другу одинарну вісь транспортного засобу становило 13,3 т при допустимій нормі 11,5 т, що свідчить про перевищення нормативного навантаження на 15,7 %, у зв`язку з чим до позивача правомірно застосовано адміністративно-господарський штраф.
Відповідно до Розділу ІІ Вимог до облаштування та технічного оснащення зон габаритно-вагового контролю, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України 28.07.2016 №255 пересувний пункт габаритно-вагового контролю розташовується в зоні габаритно-вагового контролю з урахуванням технічних характеристик зважувального обладнання, визначених виробником, та вимог законодавства із забезпечення безпеки дорожнього руху. Зона габаритно-вагового контролю, на якій розташовується пересувний пункт габаритно-вагового контролю, повинна мати: 1) позначення відповідними тимчасовими дорожніми знаками; 2) тверде покриття (асфальтобетонне або цементобетонне) без деформацій дорожнього одягу; 3) ширину не менше ніж 7,0 м. 
При цьому, нормативно-правовими актами не передбачено обов`язку щодо складення геодезичного акту чи паспорту облаштованого майданчика з прив`язкою до дорожніх знаків щодо зон ГВК. 
Відповідно до підпунктів 8, 9 пункту 2 Порядку №879, стаціонарний пункт габаритно вагового контролю (далі - стаціонарний пункт) - позначене відповідними дорожніми знаками та розташоване поблизу проїзної частини дороги відокремлене місце для здійснення контролю навантаження на вісь (осі) транспортних засобів, загальна маса та/або габарити яких перевищують установлені параметри, де розташовані спеціальні службові приміщення, споруди з вимірювальним і зважувальним обладнанням, а також майданчики для зберігання вантажів та стоянки транспортних засобів; 
пересувний пункт габаритно-вагового контролю (далі - пересувний пункт) спеціалізований транспортний засіб, обладнаний вимірювальною і зважувальною технікою для здійснення контролю. Ділянка дороги на відстані 100 метрів до пересувного пункту, 50 метрів за пересувним пунктом та узбіччя дороги за напрямком руху, де розташовано пункт, вважаються його межами. 
Так, габаритно-ваговий контроль щодо ФГ «Аіс-Агро» 24.03.2026 проводився у зоні габаритно-вагового контролю, що відповідає вказаним вимогам, що вбачається із відеозапису перевірки. 
Відповідно до пункту 20 Порядку №879, за результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних. 
Відповідно до пункту 23 Порядку №879, власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб. 
Згідно з пунктом 24 Порядку №879, після приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами такий засіб спрямовується для здійснення повторного габаритно-вагового контролю. Якщо під час здійснення повторного габаритно вагового контролю фактів перевищення габаритно-вагових параметрів не виявлено, транспортний засіб може продовжити подальший рух. 
Також, відповідно до підпункту 12 пункту 2 Порядку №879, повторне вимірювання і зважування - будь-яке наступне вимірювання транспортного засобу, що перебуває в межах одного стаціонарного або пересувного пункту габаритно-вагового контролю , з часу в`їзду такого транспортного засобу на територію пункту до виїзду з неї. Не є повторним вимірювання, яке проводиться через технічні перебої в роботі вимірювального і зважувального обладнання. 
Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані (п. 13 Порядку №879). 
Відповідно до пункту 3 розділу 2 Вимог до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.07.2016 №255, пересувний пункт габаритно-вагового контролю повинен бути укомплектований документом про відповідність та/або свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки. 
Справність вимірювального засобу підтверджується Свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №ПМ056811725 від 10.10.2025, яким встановлено, що прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь №030Т-AS2 PWIA №394 відповідає вимогам ДСТУ OIML R134-1:2010. 
Крім того, суд звертає увагу, що талон зважування №119 містить номер засобу вимірювальної техніки 394 та номери платформ 767, 768, вони ж відображені в доданому відповідачем до відзиву Свідоцтві про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки. Окрім того, у вказаному талоні наявний час зважування та номер тягача вантажного автомобіля, що зважувались. 
При цьому, чинним законодавством не встановлено вимоги щодо необхідності зазначення інформації про вимірювальне обладнання, за допомогою якого здійснюється зважування транспортного засобу у будь якому документі, що складається. 
Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 03.07.2019 справа №819/1381/16. 
Вказане свідоцтво про повірку містить всі необхідні метрологічні характеристики для такого типу обладнання (діапазон вимірювання ваг, межі допустимих похибок при визначенні навантажень як на одиничну вісь, так і групу осей, а також діапазон швидкості руху автомобіля під час здійснення зважування). 
Відповідно статті 1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», засоби вимірювальної техніки - засоби вимірювань, вимірювальні системи, матеріальні міри, стандартні зразки та будь-які частини засобів вимірювань або вимірювальних систем, якщо ці частини можуть бути об`єктом спеціальних вимог та окремого оцінювання відповідності. 
У відповідності до статті 8 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», у сфері законодавчо регульованої метрології застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам щодо точності, регламентованим для таких засобів, у встановлених умовах їх експлуатації. Експлуатація засобів вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології (далі - законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки), здійснюється з дотриманням правил застосування таких засобів, встановлених у нормативно-правових актах, і вимог щодо їх експлуатації, встановлених в експлуатаційних документах на такі засоби. Законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки дозволяється застосовувати, випускати з виробництва, ремонту та в продаж і видавати напрокат лише за умови їх відповідності цьому Закону та іншим нормативно-правовим актам, що містять вимоги до таких засобів вимірювальної техніки. 
Згідно статті 12 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», наукові метрологічні центри у сферах діяльності, визначених положеннями про них та нормативно-правовими актами, зокрема, проводять оцінку відповідності засобів вимірювальної техніки.
Статтею 16 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» визначено, що оцінка відповідності законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки вимогам технічних регламентів проводиться у разі, коли це передбачено відповідними технічними регламентами. 
Відповідно до пунктів 1, 2 Технічного регламенту законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.01.2016 №94 (далі - Технічний регламент №94), цей Технічний регламент встановлює вимоги, яким повинні відповідати засоби вимірювальної техніки, які призначені для застосування у сфері законодавчо регульованої метрології (далі - засоби вимірювальної техніки), коли вони надаються на ринку та/ або вводяться в експлуатацію (введення в експлуатацію - використання засобу вимірювальної техніки за призначенням споживачем (користувачем) в Україні в перший раз (пункт 4 Технічного регламенту № 94)) для виконання завдань, пов`язаних з вимірюваннями. 
Дія цього Технічного регламенту поширюється на засоби вимірювальної техніки, перелік яких наведено у додатку 1. 
Дія цього Технічного регламенту не поширюється на законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що є медичними виробами та/або медичними виробами для діагностики in vitro. 
Прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантажень на вісь зазначені у пункті 52 названого Додатку. 
Відповідно до пункту 53 Технічного регламенту №94 у декларації про відповідність зазначається про те, що виконання суттєвих вимог, визначених у додатку 2, та вимог, зазначених у відповідних національних стандартах та технічних специфікаціях для певних засобів вимірювальної техніки, було доведено. 
Так, відповідно до Міжповірочих інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, затверджених Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 13.10.2016 №1747, міжповірочний інтервал для приладів автоматичних для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантажень на вісь становить 1 рік. 
Відповідне свідоцтво про повірку видане повноваженим органом у сфері метрології, є належним доказом на підтвердження даних про застосування при проведенні процедури вимірювання та зважування дорожніх транспортних засобів коректних та достовірних засобів вимірювання. 
Крім того, для підтвердження відповідності пересувного пункту габаритно вагового контролю Відповідачем додається сертифікат перевірки типу №000438 від 27.11.2018, який зареєстрований в реєстрі органу з оцінки відповідності за №UA.TR.002.CТ.0115-17 Rev.0, сертифікат відповідності від 27.11.2017, який зареєстрований в реєстрі органу з оцінки відповідності за №UA.TR.002.CВ.0300-17. 
Дані документи видані ДП «Харківстандартметрологія», яке є уповноваженим органом метрології, стандартизації, сертифікації і оцінки відповідності, системи управління та випробування продукції Мінекономрозвитку України. 
При цьому, як встановлено матеріалами справи, позивачем не було надано жодного доказу на спростування факту перевищення нормативно-вагових параметрів транспортним засобом. 
Щодо посилання на перевезення сипучого вантажу, суд зазначає таке. 
Відповідно до п. 8.15 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363 (далі – Правила №363), вантаж повинен бути належним чином закріплений засобами кріплення (ременями, ланцями, розтяжками, тросами, розпірними перекладинами, якірними рейками (балками), сітками тощо) відповідно до: ДСТУ EN 12195-1:2018 (EN 12195-1:2010; AC:2014, IDT) «Пристрої кріплення вантажу на колісних транспортних засобах. Безпека. Частина 1. Розрахунок сил кріплення»; ДСТУ EN 12195-2:2018 (EN 12195-2:2000, IDT) «Пристрої кріплення вантажу на колісних транспортних засобах. Безпека. Частина 2. Кріпильні стяжні ремені з хімічних волокон»; ДСТУ EN 12195-3:2018 (EN 12195-3:2001, IDT) «Пристрої кріплення вантажу на колісних транспортних засобах. Безпека. Частина 3. Кріпильні ланцюги»; ДСТУ EN 12640:2018 (EN 12640:2000, IDT) «Кріплення вантажу на колісних транспортних засобах. Точки кріплення на вантажних автомобілях. Мінімальні вимоги та випробування»; ДСТУ EN 12641-1:2018 (EN 12641-1:2005, IDT) «Знімні кузови та комерційні транспортні засоби. Тенти. Частина 1. Мінімальні вимоги»; ДСТУ EN 12642:2018 (EN 12642:2016, IDT) «Кріплення вантажу на колісних транспортних засобах. Конструкція кузовів комерційних колісних транспортних засобів. Мінімальні вимоги». 
Відповідно до пунктів 8, 20 Правил №363, водій зобов`язаний перевірити відповідність кріплення і складання вантажу на рухомому складі умовам безпеки руху та забезпечення цілості рухомого складу, а також сповістити Замовника про виявлені недоліки у кріпленні та складанні вантажу, які загрожують його збереженню. 
Пунктом 8.22 Правил №363 передбачено, що вантажовідправник на вимогу водія зобов`язаний усунути виявлені недоліки в укладанні вантажу. 
Оскільки автомобіль на ваги (під час зважування) заїжджає повільно – зі швидкістю не більше 5-6 км на годину (в розглядуваному випадку згідно талонів про зважування від 24.03.2026 – 2-6 км/год, така швидкість не може призвести до значного зміщення вантажу.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду у складі Касаційного адміністративного суду №803/1540/16 від 24.07.2019. 
При цьому, у даній справі вантаж перевозився не насипом, а у тарі (біг-беги). 
Відтак, доводи позивача про можливість змішення вантажу при здійснення габаритно-вагового контролю, суд не бере до уваги.
Точний габаритно-ваговий контроль проводився на місці перевірки, отже за основу беруться документи, які наявні під час перевірки.
Суд звертає увагу, що формування та збір документів для перевезення завершується на початку руху та всі документи щодо перевезення мають бути наявні у водія під час перевірки, тобто саме на місці зупинки (події) мають бути надані первинні документи, інші документи на підставі яких здійснюється перевезення та саме на підставі цих, а не складених в інший час документів та наявних поза місцем події, встановлюються фактичні обставини.
Носієм доказової інформації щодо встановлених таким чином обставин, є первинні документи контролю, що складаються контролюючим органом, акти, довідки відповідно до зазначених вище правил і процедур, передбачених вищезгаданими профільними нормативно-правовими актами.
У даному випадку, на місці події (зупинки) за наданими водієм транспортних засобів матеріалами та відомостями складено акт, який є носієм доказової інформації (доказової бази).
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що постанова Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області про застосування адміністративно - господарського штрафу №104274 від 12.05.2026, згідної якої до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 17000,00 грн за порушення, передбачені абзацом 15 частиною 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» - перевищення встановлених законодавством габаритно вагових норм є такою, що відповідає вимогам чинного законодавства, а підстави для її скасування відсутні.
Суд при вирішенні справи враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) №303-A, пункт 29).
Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством та довів правомірність прийнятого рішення, а тому у задоволенні позову слід відмовити.
З огляду на те, що позивачу відмовлено у задоволенні позову, відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України.
Керуючись статтями 241-246, 250 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Фермерського господарства «Аіс-Агро» (44714, Волинська область, Володимирський район, село Зоря, вулиця Шкільна, 2, ЄДРПОУ 35387709) до Управління державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті (43020, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Підгаєцька, 3), Державної служби України з безпеки на транспорті (03150, місто Київ, вулиця Антоновича, 51, ЄДРПОУ 39816845) про визнання протиправними та скасування постанов - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.А. Лозовський