14.09.26
22-ц/812/1875/26
Провадження №22-ц/812/1875/26 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2026 року м. Миколаїв
Справа № 488/4728/25
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Шаманської Н.О.,
суддів: Лівінського І.В., Царюк Л.М., 
із секретарем судового засідання – Колосовою О.М., 
переглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу 
за позовом 
ОСОБА_1 
до
Миколаївської міської ради
про встановлення факту проживання однією сім`єю
за апеляційною скаргою
Миколаївської міської ради
на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва, ухвалене суддею Чернявською Я.А., 24 червня 2026 року в приміщенні цього ж суду, повний текст рішення складено 02 липня 2026 року,

у с т а н о в и в:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Миколаївської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю.
В обґрунтування позову зазначала, що вона і ОСОБА_2 з квітня 2006 року проживали однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. Шлюб не реєстрували, оскільки в цьому не було потреби. Були пов`язані спільним побутом, мали спільний сімейний бюджет, взаємні права та обов`язки.
Зазначила, що були зареєстровані за різними адресами, проживали деякий час за місцем реєстрації ОСОБА_2 , однак більшість часу за її зареєстрованим місцем проживання.
Посилалася на те, що під час відбування ОСОБА_2 покарання у кримінально-виконавчій установі заявниця та її дочка ОСОБА_3 сплачували комунальні послуги за місцем його реєстрації. Крім того, 27 листопада 2017 року ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 довіреністю представляти його інтереси щодо належного йому житла за адресою: АДРЕСА_1 , в установах житлово-комунального господарства.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Організацію поховання та всі витрати, пов`язані з похованням, вона взяла на себе.
Вказала, що 15 січня 2025 року звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Матвєєвої І.М. для оформлення своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_2 на належне спадкодавцю майно - кімнату АДРЕСА_2 , однак нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з неможливістю встановлення родинних та інших відносин заявниці зі спадкодавцем за поданими документами. У зв`язку із цим зазначила, що для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 їй необхідно встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
ОСОБА_1 зазначала, що стосунки зі спадкодавцем ОСОБА_2 як чоловіка та дружини підтверджуються фотокартками, на яких вони зображені разом із родичами, друзями та під час сімейного відпочинку, а також показаннями свідків, які проживають по сусідству.
Також зазначила, що у травні 2025 року нею було подано аналогічну заяву в порядку окремого провадження. Ухвалою Корабельного районного суду міста Миколаєва від 17 жовтня 2025 року у справі № 488/2091/25 її заяву про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем залишено без розгляду та роз`яснено право на звернення до суду на загальних підставах.
Посилаючись на викладене, просила встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу у період з квітня 2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24 червня 2026 року позов задоволено. 
Встановлено факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу у період з 01 січня 2007 року по день смерті ОСОБА_2 , тобто по ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В апеляційній скарзі представник Миколаївської міської ради, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що лише показаннями свідків за відсутності інших доказів не може бути встановлений факт спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю. Факт спльного відпочинку сторін, спільні фото, спільна присутність на святкуваннях, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може однозначно свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю.
У судове засідання представник Миколаївської міської ради не з`явився про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 109 зворот).
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_4 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з показань свідків, які зазначали про тривале фактичне спільне проживання позивачки з ОСОБА_2 , їх спільне ведення побуту та взаємну участь у житті один одного.
Проте колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 02 серпня 2024 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
На день смерті ОСОБА_2 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 в квартирі спільного заселення № 22, яке є місцем відкриття спадщини на належне спадкодавцю майну – кімнату АДРЕСА_2 .
Організацію поховання ОСОБА_2 здійснювала позивач ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про поховання, виданим КП ММР «Миколаївська ритуальна служба» на її ім`я.
З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вих. № 102-31 від 15 січня 2025 року, постановленої приватним нотаріусом Матвеєвою І. М. Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області, вбачається, що оформити свої спадкові права після смерті ОСОБА_2 позивач не змогла у зв`язку з тим, що відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують наявність у неї права на спадкування за законом або за заповітом, а також у зв`язку з недоведеністю факту родинних відносин зі спадкодавцем чи факту постійного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Звертаючись до суду з позовними вимогами про встановлення факту проживання однією сім`єю, позивачка обґрунтовувала свої позовні вимоги тим, що з 2006 року вона проживала з ОСОБА_2 як чоловік та дружина, були пов`язані спільним побутом, мали спільний сімейний бюджет, взаємні права та обов`язки.
ОСОБА_1 зазначала, що стосунки зі спадкодавцем ОСОБА_2 як чоловіка та дружини підтверджуються фотокартками, на яких вони зображені разом із родичами, друзями та під час сімейного відпочинку, а також показаннями свідків, які проживають по сусідству.
Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.
Згідно з частинами першою, другою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можуть ґрунтуватись на припущеннях.
Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.
Наведені правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 
від 12 грудня 2019 року справі № 490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі № 761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року справі № 757/8786/15-ц та від 03 листопада 2022 року у справі№ 361/4744/19.
На підтвердження факту наявності між позивачем та спадкодавцем фактичних сімейних відносин до матеріалів даної справи позивачка долучила фотознімки, на яких ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зображені у різні періоди спільного життя в колі рідних та друзів під час родинних свят, спільного відпочинку та повсякденного спілкування.
Судом першої інстанції були допитані свідки: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які надали показання щодо фактичних обставин спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 .
Крім того, позивачка посилалася на те, що під час відбування ОСОБА_2 покарання у кримінально-виконавчій установі заявниця та її дочка ОСОБА_3 сплачували комунальні послуги за місцем його реєстрації. Крім того, 27 листопада 2017 року ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 довіреністю представляти його інтереси щодо належного йому житла за адресою: АДРЕСА_1 , в установах житлово-комунального господарства.
В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції позивачка пояснила, що ОСОБА_2 за час спільного проживання було 2 чи 3 рази засуджено до позбавлення волі і він тривалий час знаходився в місцях позбавлення волі. Вона піклувалася і про нього і про його майно, у зв`язку з чим і була видана вищезазначена довіреність. 
Проте, колегія суддів вважає, що позивачкою не було надано належних та достатніх доказів, які б переконливо доводили факт проживання однією сім`єю позивачки з ОСОБА_2 .
Так, закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.
Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. 
Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання фактичного подружжя сім`єю без наявності інших ознак сім`ї. 
Проте суд першої інстанції вирішуючи спір не звернув належної уваги на зазначені обставини та дійшов помилкового висновку про належність та достатність доказів, які б свідчили про спільне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю у період з 01 січня 2007 року до моменту смерті ОСОБА_2 . 
Показання свідків  ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8  не є достатніми доказами існування у позивачки із спадкодавцем сім`ї в розумінні статті 3 СК України.
Інших доказів, які б переконливо підтверджували факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_2 з квітня 2006 року до моменту смерті останнього, доказів щодо ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та побуту, придбання майна за їх спільні сумісні кошти або спільною працею позивачкою не надано. 
Факт спільного відпочинку сторін, спільні фото, спільна присутність на святкуваннях, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть однозначно свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю.
Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20.
Оскільки суд першої інстанції вирішуючи спір не звернув належної уваги на зазначені обставини, неповно з`ясував обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову, відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до вимог частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги відповідача, скасував оскаржуване рішення суду, то наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь Миколаївської міської ради судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанцій на суму 1816 гривень 80 копійок.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Миколаївської міської ради задовольнити.
Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24 червня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення. 
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Миколаївської міської ради 1816 гривень 80 копійок судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: І.В.Лівінський

Л.М.Царюк

Повний текст постанови складено 16 вересня 2026 року.