ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
14 вересня 2026 року | Справа № 280/6848/26 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (93404, м. Сіверськодонецьк, вул. Шевченка, 9; 18003, м. Черкаси, вул. В. Чорновола, 157, ЄДРПОУ 40108845) про визнання протиправним та скасувати рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області далі – відповідач), в якій просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 12 червня 2026 року № 084050020831 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії на пільгових умовах;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу в металургії, що дає право на призначення пенсії незалежно від віку згідно із частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», період його роботи з 22 грудня 1999 року по 31 березня 2001 року, до пільгового стажу із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 періоди його роботи з 22 грудня 1999 року по 31 березня 2001 року, з 01 квітня 2001 року по 25 лютого 2002 року, і призначити йому пенсію на пільгових умовах відповідно до частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 05 червня 2026 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що спірним рішенням відповідача позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, у зв`язку з відсутністю необхідної кількості пільгового стажу за Списком №1. При цьому, пенсійним органом протиправно не врахований період його роботи з 22 грудня 1999 року по 31 березня 2001 року, з 01 квітня 2001 року по 25 лютого 2002 року до пільгового стажу. Позивач вважає рішення територіального органу Пенсійного фонду таким, що суперечить чинному законодавству, та не відповідає критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, визначеним частиною 2 статті 2 КАС України, а тому є протиправним та у судовому порядку підлягає скасуванню із зобов`язанням призначити йому пенсію.
Ухвалою суду від 13 липня 2026 року відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
23 липня 2026 року засобами системи «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування відзиву посилається на те, що до пільгового стажу за Списком № 1 ОСОБА_1 не зараховано період роботи на ДП ЗСУ-1 ВАТ "Дніпродомнаремонт” з 22 грудня 1999 року по 31 березня 2001 року на посаді вогнетривника та з 01 квітня 2001 року по 25 лютого 2002 року за професією слюсаря-ремонтника, згідно довідок від 29 липня 2012 року № 680 та № 681. Довідки від 29 липня 2012 року № 680 та № 681 підписані ліквідатором ДП ЗСУ-1 ВАТ ”Дніпродомнаремонт” не відповідають вимогам додатку № 5 Порядку № 637. В пільгових довідках не зазначена тривалість пільгової роботи, а саме: кількість років, місяців та днів. Зазначає, що відповідно до службової записки Головного Управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 10 лютого 2025 року № 2459/03-16, наявній в електронній пенсійній справі, ОСОБА_1 06 лютого 2025 року звертався із заявою про підтвердження стажу роботи на Комісію з питань підтвердження стажу роботи на ДП ЗСУ-1 ВАТ "Дніпродомнаремонт" з 22 грудня 1999 року по 31 березня 2001 року на посаді вогнетривника та з 01 квітня 2001 року по 25 лютого 2002 року за професією слюсаря-ремонтника до Головного Управління Пенсійного фонду України в Луганській області, яка залишилася без розгляду у зв`язку із не наданням документів передбачених пунктом 11 Порядку № 18-1, а саме: довідок про заробітну плату; довідок про фактично відпрацьований час; копій документів про переведення на іншу роботу, на роботу з неповним робочим днем, надання відпусток без збереження заробітної плати.
Керуючись вищеозначеним, рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 12 червня 2026 року № 084050020831 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 відповідно до частини третьої Закону № 1058 в зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу - 25 років, цілком обґрунтоване та правомірне. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, суд встановив наступне.
05 червня 2026 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Надана позивачем заява відпрацьовувалась за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістами ГУ ПФУ в Луганській області, за результатами розгляду якої рішенням від 12 червня 2026 року №084050020831 позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до частини 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії незалежно від віку – 25 років. 
Разом з тим, позивача повідомлено, що до його пільгового стажу за Списком № 1 ОСОБА_1 не зараховано період роботи на ДП ЗСУ-1 ВАТ "Дніпродомнаремонт” з 22 грудня 1999 року по 31 березня 2001 року на посаді вогнетривника та з 01 квітня 2001 року по 25 лютого 2002 року за професією слюсаря-ремонтника, згідно довідок від 29 липня 2012 року № 680 та № 681. Довідки від 29 липня 2012 року № 680 та № 681 підписані ліквідатором ДП ЗСУ-1 ВАТ ”Дніпродомнаремонт” не відповідають вимогам додатку № 5 Порядку № 637. В пільгових довідках не зазначена тривалість пільгової роботи, а саме: кількість років, місяців та днів. Зазначає, що відповідно до службової записки Головного Управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 10 лютого 2025 року № 2459/03-16, наявній в електронній пенсійній справі, ОСОБА_1 06 лютого 2025 року звертався із заявою про підтвердження стажу роботи на Комісію з питань підтвердження стажу роботи на ДП ЗСУ-1 ВАТ "Дніпродомнаремонт" з 22 грудня 1999 року по 31 березня 2001 року на посаді вогнетривника та з 01 квітня 2001 року по 25 лютого 2002 року за професією слюсаря-ремонтника до Головного Управління Пенсійного фонду України в Луганській області, яка залишилася без розгляду у зв`язку із не наданням документів передбачених пунктом 11 Порядку № 18-1, а саме:
- довідок про заробітну плату;
- довідок про фактично відпрацьований час;
- копій документів про переведення на іншу роботу, на роботу з неповним робочим днем, надання відпусток без збереження заробітної плати.
Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05 листопада 1991 року (далі - Закон №1788-ХІІ), Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09 липня 2003 року (далі - Закон №1058-IV).
Положеннями статті 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Згідно з частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Положеннями статті 56 Закону №1788-ХІІ визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Так, згідно з пунктом 3 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається, зокрема, чоловікам, які працюють трактористами-машиністами і безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.
Слід зазначити, що згідно із статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка та записи про результати проведення атестації робочого місця позивача.
Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 10 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383 (далі – Порядок №383) передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку №637.
Згідно з пунктом 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Системний аналіз наведених вище положень дає змогу дійти висновку, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації, з метою визначення права на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17, від 16 травня 2019 року у справі №161/17658/16-а, від 27 лютого 2020 року у справі №577/2688/17, від 31 березня 2020 року у справі №446/656/17, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 10 грудня 2020 року у справі №372/403/17 та інших. 
Пріоритетність записів у трудовій книжці під час встановлення органами Пенсійного фонду України трудового стажу також констатовано Верховним Судом у постанові від 16 вересня 2022 року у справі №560/1399/19.
З трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 вбачається, що на підставі наказу № 176 від 22 грудня 1999 року він був прийнятий на роботу та працював «вогнетривником 4 розряду на гарячих роботах з ремонту агломераційного металургійного обладнання та печей» на дочірньому підприємстві Запорізьке спеціалізоване управління №1 ВАТ «Дніпродомнаремонт». Наказом від 29 березня 2001 року позивача переведено на посаду слюсаря-ремонтника. У період з 01 квітня 2002 року по 25 лютого 2002 року позивач працював на посаді слюсаря-ремонтника. 
Відповідно до Постанови КМУ «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» від 11 березня 1994 року №162, яка діяла на момент праці позивача, до Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відносяться робітники доменного виробництва розділу ІІІ Металургійне виробництво – 1030100а-15416 «Вогнетривники, зайняті на гарячих роботах». У вищенаведеному Переліку до Списку №1 віднесено «Вогнетривники, зайняті на гарячих роботах» з кодом 1030100а-15416 та зазначена професія «вогнетривник з ремонту агломераційного металургійного обладнання та печей» саме така, за якою був прийнятий та працював позивач на ДП Запорізьке СУ-1 ВАТ «Дніпродомнаремонт» у період з 22 грудня 1999 року по 25 лютого 2002 року. 
Посада слюсаря - ремонтника також належить до списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» від 11 березня 1994 року №162, яка діяла на момент праці позивача.
Таким чином, ГУ ПФУ в Луганській області безпідставно не враховано набутий позивачем пільговий стаж по Списку №1 за період з 22 грудня 1999 року по 25 лютого 2002 року.
Додатково суд зазначає, що згідно частини 3 статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та підпункту 4 пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а та від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а.
Відповідачем не врахований пільговий стаж позивача за Списком №1 за період з 22 грудня 1999 року по 25 лютого 2002 року, проте не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити стаж позивача.
У рішенні ЄСПЛ від 20 січня 2021 року у справі «Рисовський проти України» Суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (пункт 70 цього рішення).
Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення у справі «Лелас проти Хорватії», пункту 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», пункту 58, «Ґаші проти Хорватії», №32457/05, пункту 40, «Трґо проти Хорватії», №35298/04, пункту 67).
Крім того, статтею 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 18 червня 2007 року №4-рп/2007 зазначив, що неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобов`язань, виходячи з положень проголошеного у статті 8 Конституції України принципу верховенства права.
Незарахування вищезазначеного періоду роботи позивача до його пільгового стажу суперечить принципу правової визначеності, який є одним з елементів верховенства права та згідно із яким обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки
Верховний Суд у постанові від 11 вересня 2023 року у справі №420/14943/21 сформулював правовий висновок про те, що критеріями обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень є:
1) логічність та структурованість викладення мотивів, що стали підставою для прийняття відповідного рішення;
2) пов`язаність наведених мотивів з конкретно наведеними нормами права, що становлять легітимну основу такого рішення;
3) наявність правової оцінки фактичних обставин справи (поданих заявником документів, інших доказів), врахування яких є обов`язковим у силу вимог закону під час прийняття відповідного рішення суб`єкта владних повноважень;
4) відповідність висновків, викладених у такому рішенні, фактичним обставинам справи;
5) відсутність немотивованих висновків та висновків, які не ґрунтуються на нормах права.
Очевидним є те, що рішення відповідача 2 від 12 червня 2026 року №084050020831 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах не відповідає критеріями обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відтак є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо зарахування до стажу з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці за Списком №1 період роботи позивача з 15.06.2000 по 17.01.2002 та призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.
Суд наголошує, що завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.
Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 10 вересня 2019 року у справі №818/985/18 та від 26 грудня 2019 року у справі №810/637/18.
Статтею 58 Закону №1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, тобто Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Верховним Судом у постанові від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17 зазначено, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду.
У рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Відповідно до частини 4 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Призначення, нарахування (перерахування) та виплата пенсії відносить до виключної компетенції органів Пенсійного фонду України, а тому суд не може втручатися в його дискреційні повноваження щодо розрахунку стажу та призначення пенсії.
Таким чином, належним способом захисту буде зобов`язання саме відповідача (орган, що здійснював розгляд заяви позивача) зарахувати ОСОБА_1 до стажу, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 на підставі пункту 3 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», період роботи з 22 грудня 1999 року по 31 березня 2001 року, з 01 квітня 2001 року по 25 лютого 2002 року, та повторно розглянути його заяву про призначення пенсії від 05 червня 2026 року, з урахуванням висновків суду.
Щодо вимоги до ГУ ПФУ в Луганській області про призначення та виплату позивачу пенсії за віком починаючи з 05 червня 2026 року, то дана вимога є передчасною, оскільки відповідачем 2 ще не розглянута заява позивача про призначення пенсії, з урахуванням даного рішення суду.
Підсумовуючи викладене суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 12 червня 2026 року № 084050020831 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії на пільгових умовах.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 на підставі пункту 3 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», період роботи з 22 грудня 1999 року по 31 березня 2001 року, з 01 квітня 2001 року по 25 лютого 2002 року, та повторно розглянути його заяву про призначення пенсії від 05 червня 2026 року, з урахуванням висновків суду.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 1064,96 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 14 вересня 2026 року. 

Суддя Д.В. Татаринов