Справа № 712/11791/26
Провадження 2/712/5729/26

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 вересня 2026 року м. Черкаси
Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого/судді - Троян Т.Є.
при секретарі – Чумак Д.І., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом   Товариства з обмеженою відповідальністю « УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:
ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 25 грудня 2024 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 за допомогою вебсайту кредитодавця було укладено в електронній формі договір про відкриття кредитної лінії № 1488-4890.
Позивач зазначає, що кредитний договір разом із Правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), Паспортом споживчого кредиту та Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача і реальної річної процентної ставки становлять єдиний договір, з умовами якого відповідач був ознайомлений до його укладення.
Кредитний договір укладено в електронній формі та підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором А1003.
За умовами договору кредитодавець зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 9 800,00 грн. строком на 300 днів, базовий період становив 14 днів, стандартна процентна ставка - 1,00 % на день, знижена процентна ставка - 0,90 % на день. Тип процентної ставки - фіксований.
Крім того, сторонами в подальшому укладено додаткові угоди до договору про відкриття кредитної лінії № 1488-4890, відповідно до яких позичальнику надавалися додаткові кредитні кошти, а саме: 08 січня 2025 року - 3 000,00 грн., 28 січня 2025 року - 1 300,00 грн., 01 березня 2025 року - 1 700,00 грн., 29 березня 2025 року - 1 600,00 грн., 25 квітня 2025 року - 1 700,00 грн. та 19 червня 2025 року - 1 900,00 грн.
Позивач свої зобов`язання за договором та додатковими угодами виконав, перерахувавши відповідачу кредитні кошти через АТ КБ «ПриватБанк» із використанням платіжної системи LiqPay на платіжну картку, зазначену відповідачем під час оформлення кредиту.
Після отримання кредитних коштів відповідач здійснював платежі на погашення заборгованості, однак у повному обсязі зобов`язань за договором не виконав.
За розрахунком позивача станом на 18 травня 2026 року загальний розмір заборгованості відповідача становить 49 182,46 грн, з яких: 14 294,44 грн.- заборгованість за кредитом; 24 671,36 грн - заборгованість за нарахованими процентами; 10 216,66 грн. - проценти річних, нараховані на підставі статті 625 ЦК України.
Посилаючись на неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань, позивач просить стягнути зазначену заборгованість, а також понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 662,40 грн.
Розгляд справи представник позивача просив проводити без його участі.
У наданий в ухвалі час відповідач відзив на позовну заяву не подав, в судове засіданняя не з`явився, хоча про розгляд справи неодноразово повідомлявся.
Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без участі сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства.
Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи.
За приписами статей 76, 77, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом установлено, що 25 грудня 2024 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1488-4890, відповідно до якого відповідачу надано кредит у розмірі 9 800,00 грн. строком на 300 днів.
Договір укладений дистанційно в електронній формі із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором А1003.
Відповідно до статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронним договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Частинами третьою, шостою статті 11 цього Закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти однією стороною та її прийняття іншою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття може бути надана, зокрема, шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону, або вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір.
За змістом статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є, зокрема, використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Таким чином, електронна форма кредитного договору сама по собі не впливає на його чинність та не змінює правової природи зобов`язань, що виникли між сторонами.
Оцінюючи докази укладення кредитного договору саме відповідачем, суд виходить із їх сукупності та взаємного зв`язку.
Матеріалами справи підтверджується проходження процедури укладення електронного договору із застосуванням одноразового ідентифікатора А1003, погодження визначених договором умов кредитування та фактичне виконання кредитодавцем свого обов`язку щодо надання кредиту.
На підтвердження видачі кредиту позивачем надано документи щодо перерахування кредитних коштів через платіжну систему LiqPay на платіжну картку, реквізити якої були зазначені позичальником під час оформлення кредиту.
Крім того, матеріалами справи підтверджено укладення сторонами додаткових угод №1-6, відповідно до яких відповідачу протягом строку дії кредитної лінії надавалися додаткові кредитні кошти.
Фактичне отримання відповідачем кредитних коштів за основним договором та додатковими угодами підтверджується наданими позивачем документами про їх перерахування.

Після отримання кредитних коштів відповідач здійснював платежі на погашення заборгованості за цим договором.
Така подальша поведінка відповідача узгоджується з фактом існування між сторонами договірних правовідносин та виконання ним частини зобов`язань, що виникли саме з договору № 1488-4890.
Отже, встановлені судом обставини у своїй сукупності - укладення електронного договору із застосуванням одноразового ідентифікатора, укладення додаткових угод, фактичне перерахування відповідачу кредитних коштів та подальше часткове виконання ним зобов`язань - є достатніми для висновку про виникнення між сторонами кредитних правовідносин.
Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За правилами статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Матеріалами справи підтверджено надання відповідачу кредитних коштів за договором та додатковими угодами до нього.
Водночас із урахуванням здійснених відповідачем платежів неповернутий залишок основної суми кредиту, відповідно до наданого позивачем розрахунку, становить 14 294,44 грн.
Доказів повернення зазначеної суми кредиту відповідачем суду не надано.
За таких обставин вимога позивача про стягнення 14 294,44 грн. заборгованості за тілом кредиту є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Щодо вимоги про стягнення процентів за користування кредитом суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором.
За змістом статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною, а тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Укладеним сторонами договором визначено фіксовану процентну ставку, строк кредитування 300 днів, а також порядок нарахування та сплати процентів за користування кредитними коштами.
Таким чином, обов`язок зі сплати цих процентів виник у відповідача не внаслідок самого факту прострочення грошового зобов`язання, а безпосередньо з погоджених сторонами умов кредитного договору як плата за користування наданими кредитними коштами протягом установленого договором строку кредитування.
Позивачем заявлено до стягнення 24 671,36 грн. процентів, нарахованих за користування кредитом.
Наданий позивачем розрахунок заборгованості містить відомості про рух заборгованості, здійснені відповідачем платежі та нарахування процентів відповідно до умов договору.
Доказів, які б свідчили про неправильність зазначеного розрахунку, сплату відповідачем процентів у більшому розмірі або погашення відповідної заборгованості, матеріали справи не містять.
Отже, вимога про стягнення 24 671,36 грн договірних процентів є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 10 216,66 грн. процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, суд доходить іншого висновку.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Водночас правове регулювання відповідальності позичальника за прострочення виконання кредитного зобов`язання у період дії воєнного стану має особливості.
Пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого йому було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Наведена норма є спеціальною стосовно загальних положень статті 625 ЦК України та встановлює тимчасове законодавче обмеження відповідальності саме позичальника за прострочення виконання кредитного або позикового зобов`язання.
Зміст цієї норми свідчить, що визначальними для її застосування є правова природа зобов`язання та період прострочення, а не дата укладення кредитного договору.
Саме такого підходу дотримується Верховний Суд, який у практиці застосування пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України виходить із того, що його дія поширюється на кредитні договори, у тому числі договори про споживчий кредит.
Спірний кредитний договір укладено 25 грудня 2024 року, тобто під час дії в Україні воєнного стану, а заявлена позивачем відповідальність за статтею 625 ЦК України нарахована за прострочення грошового зобов`язання, яке також мало місце в цей період.
Отже, незалежно від того, що на момент укладення спірного договору законодавством у сфері споживчого кредитування було змінено окремі положення щодо відповідальності споживача за прострочення, пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України продовжує діяти та безпосередньо звільняє позичальника за кредитним договором від відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України.
Тому, наведені позивачем доводи щодо можливості нарахування таких платежів за кредитними договорами, укладеними після 23 січня 2024 року, не спростовують прямої законодавчої заборони застосування до позичальника відповідальності за статтею 625 ЦК України протягом визначеного пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України періоду.
За таких обставин правові підстави для стягнення з відповідача 10 216,66 грн. процентів річних, нарахованих позивачем на підставі статті 625 ЦК України, відсутні, а позов у цій частині задоволенню не підлягає.
Суд також враховує, що кредитним договором була передбачена комісія за видачу кредиту в розмірі 20 % від суми кредиту.
Водночас заборгованість за такою комісією позивачем як окрема складова заявленої до стягнення заборгованості не визначена та до предмета позову не включена.
З огляду на принцип диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справу виключно в межах заявлених вимог, а тому питання щодо стягнення такої комісії окремого вирішення у цій справі не потребує.
Таким чином, оцінивши наявні у справі докази відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд доходить висновку, що позивач належними та допустимими доказами підтвердив факт укладення кредитного договору та додаткових угод до нього, надання відповідачу кредитних коштів, їх часткове повернення та існування непогашеної заборгованості за основною сумою кредиту і договірними процентами.
Натомість вимога про стягнення 10 216,66 грн. процентів річних на підставі статті 625 ЦК України суперечить спеціальному правовому регулюванню, установленому пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України.
Отже, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» підлягає стягненню 38 965,80 грн, з яких: 14 294,44 грн. - заборгованість за кредитом та 24 671,36 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом.
У задоволенні вимог про стягнення 10 216,66 грн. процентів річних на підставі статті 625 ЦК України слід відмовити.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 662,40 грн.
Із заявлених до стягнення 49 182,46 грн. судом задоволено вимоги на суму 38 965,80 грн, що становить 79,23 % від ціни позову.
Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 2 109,34 грн.
На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 12, 76-81, 141, 247, 259, 263-265, 268, 274-279, 280-284, 289, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», код ЄДРПОУ 38548598, місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 407, заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії № 1488-4890 від 25 грудня 2024 року в загальному розмірі 38 965,80 гривень, та 2 109,34 гривеньа всього стягнути 41 075,14 гривень (сорок одну тисячу сімдесят п`ять гривень 14 копійок).

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлений 14.09.2026 року.

Головуючий Т.Є.Троян
Учасники справи:
Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», місцезнаходження: ЄДРПОУ 38548598, місцезнаходження: 01133, м. Київ, бул-р. Лесі Українки, 26 офіс 407.
Відповідач:  ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .