Справа № 278/288/26 
Провадження № 2/288/452/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2026 року селище Попільня 
Попільнянський районний суд Житомирської області в складі: 
головуючого судді - Зайченко Є. О., 
з участю секретаря судових засідань – Корнієнко Т.М.,
представника позивача – Бесараба О.Д., 
представника відповідача – Дзюби Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в селищі Попільня Житомирської області цивільну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,

ВСТАНОВИВ:
До Попільнянського районного суду Житомирської області звернувся представник Військової частини НОМЕР_2 позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.10.2026 року о 14:46 год. зареєстровано кримінальне провадження №42026062360000006 за ч.1 ст.190 КК України відносно ОСОБА_1 , який шляхом обману заволодів грошовими коштами в сумі 131 722 грн. 35 коп. (без врахування обов`язкових платежів та зборів).
Згідно окремого доручення командира військової частини НОМЕР_3 за вх.№1278 від 03.10.2025 у зв?язку із довготривалим лікуванням (понад 4 місяці) молодший сержант ОСОБА_1 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) від 19.11.2024 року №356-PC та наказу командир військової частини НОМЕР_5 від 26.11.2024 року №331 зарахований з 19.11.2024 року р. розпорядження командира військової частин НОМЕР_1 .
В подальшому згідно доповіді командира військової частини НОМЕР_5 08.06.2025 року №1819нт молодший сержант ОСОБА_2 вважався таким, шо самовільно залишив військову частину (згідно доповіді начальника медичної служжби військової частини НОМЕР_5 відсутній у закладах здоров?я).
Таким чином, доручено провести службове розслідування з метою встановлення дійсних періодів перебування на лікуванні з метою недопущення переплати грошового забезпечення, а у разі підтвердження, для відшкодування збитків.
Наказом командира військової частини НОМЕР_6 №555 від 03.10.2025 року (з адміністративно-господарської діяльності) за даним фактом призначено службове розслідування.
Згідно акту службового розслідування встановлено, що відповідно відомостей викладених у витязі із наказу командира військової частини НОМЕР_5 від 09.05.2024 року №130 молодший сержант ОСОБА_3 перебував на лікуванні у КНП «Андрушівська міська лікарня» з 09.05.2024 року.
За результатами направленого запиту військової частини було надано відповідь директора КНП "Андрушівська міська лікарня" Андрушівської міської ради від 16.10.2025 року №591 згідно якої молодший сержант ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП "Андрушівська міська лікарня" Андрушівської міської ради в наступні періоди, а саме: з 09.05.2024 по 03.06.2024 року, номер медичної карти 1834; а також з 04.06.2024 по 01.07.2024 року номер медичної карти 2156, та в період 11.07.2024 по 01.08.2024 року номер медично карти 2617.
Згідно відповіді на запит генерального директора КНП "Коростенська центральна міська лікарня" Коростенської міської ради від 09.10.2025 року №1806 встановлено, що молодший сержант ОСОБА_3 на лікуванні у КНП 01.01.2024 по 01.10.2025 "Коростенська центральна міська лікарня" Коростенської міської ради у період з 01 січня 2024 року по 01 жовтня 2024 року не перебував.
Отже, молодший сержант ОСОБА_3 01.08.2024 року 65 виписаний із КНП "Андрушівська міська лікарня" Андрушівської міської ради, одна до військової частини НОМЕР_5 не повернувся, фактично здійснивши самовільне залишення частини, проте продовжував обліковуватися у військовій частині.
На підставі вищевказаного, представник позивача просить стягнути з ОСОБА_1 на користь військової НОМЕР_7 завдані матеріальні збитки в сумі 184411.29 гривень.
Представник Позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову.
Згідно частини 4 статті 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, заслухавши представника позивача та відповідача, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків.
В статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
У відповідності з п.1 Постанови №11 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року "Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення при здійсненні правосуддя" судам слід брати до уваги те, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.ХІ.1950) (далі - Конвенція) кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку. Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особі (справа «Скопелліті проти Італії» від 23 листопада 1993 року), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа «Папахелас проти Греції» від 25 березня 1999 року).
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1ст. 15 ЦК України).
Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до статті 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 жовтня 2026 року о 14:46 годині було зареєстровано кримінальне провадження №42026062360000006 за ч. 1 ст.190 КК України відносно ОСОБА_1 . Відповідно до матеріалів Управління стратегічних розслідувань в Житомирській області ДСР НП України військовослужбовець військової частини НОМЕР_5 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на лікуванні у КНП «Коростенська ЦМЛ КМР» у період з 01.01.2024 по 01.10.2025 не перебував. Після лікування 01.08.2024 до військової частини НОМЕР_5 не повернувся. Водночас, ОСОБА_1 з 01.08.2024 по 01.10.2025 отримував грошове забезпечення у повному обсязі, що призвело до незаконного здійснення надлишкової виплати грошових коштів, таким чином шляхом обману заволодів грошовими коштами в сумі 131722.35 гривень. /а.с.6
Відповідно до копії Акту службового розслідування по факту неналежного персонального обліку особового складу зокрема колишнього кулеметника 2 стрілецького відділення 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_5 , молодшого сержанта ОСОБА_1 , начальник медичної служби військової частини НОМЕР_8 провів розслідування за фактом неналежного персонального обліку особового складу, зокрема колишнього кулеметника 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_5 , молодшого сержанта ОСОБА_1 , з метою уточнення причин і умов, а також встановлення ступеня вини посадових осіб чиї ії та/або бездіяльність призвели до вищезазначеної події. /а.с.9-16/
Згідно копії окремого доручення, направленого командиром військової частини НОМЕР_3 , командиру військової частини НОМЕР_1 було доручено провести службове розслідування, контроль за виконанням даного окремого доручення було покладено на начальника штабу – заступника командира військової частини НОМЕР_3 . /а.с.16 на звороті аркуша-17/
Як вбачається з копії витягу Наказу командира військової частини НОМЕР_1 №555 від 03 жовтня 2025 року (з адміністративно-господарської діяльності) за даним фактом призначено службове розслідування відносно ОСОБА_1 . /а.с.17 на звороті аркуша/
Відповідно до копії рапорту від 23 жовтня 2025 року, начальник медичної служби військової частини НОМЕР_1 просив надати дозвіл на продовження термінів розслідуванням, призначеного Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №555 від 03 жовтня 2025 року відносно ОСОБА_1 . /а.с.18/
Як вбачається з копії витягу Наказу командира військової частини НОМЕР_1 №610 від 23 жовтня 2025 року (з адміністративно-господарської діяльності) за даним фактом було продовжено строк проведення службового розслідування відносно ОСОБА_1 . /а.с.18 на звороті аркуша/
Відповідно до копії рапорту від 12 листопада 2025 року, начальник медичної служби військової частини НОМЕР_1 просив надати дозвіл на продовження термінів розслідуванням, призначеного Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №555 від 03 жовтня 2025 року відносно ОСОБА_1 . /а.с.19/
Як вбачається з копії витягу Наказу командира військової частини НОМЕР_1 №689 від 13 листопада 2025 року (з адміністративно-господарської діяльності) за даним фактом було продовжено строк проведення службового розслідування відносно ОСОБА_1 . /а.с.19 на звороті аркуша/
Відповідно до витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_5 №130 від 09 травня 2024 року, молодшого сержанта ОСОБА_1 , командира бойової машини-командира 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу механізованої роти військової частини НОМЕР_5 , який з "30" квітня 2024 року перебуває на лікуванні у КНП "Попільнянська лікарня" Попільнянської селищної ради, вважати таким, що з "09" травня 2024 року перебуває на лікуванні у КНП "Андрушівська лікарня" Андрушівської селищної ради. Підстава: виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого КНПІ "Попільнянська лікарня" Попільнянської селищної ради №1570 від 08.05.2024, медична карта стаціонарного хворого КНП "Андрушівська лікарня" Андрушівської селищної ради №1 834 від 09.05.2024. /а.с.20/
Директору КНП "Андрушівська лікарня" Андрушівської селищної ради командиром військової частини НОМЕР_1 було направлено запити №1374/6744 від 07 жовтня 2025 року, №1374/6745 від 07 жовтня 2025 року. /а.с.20 на звороті аркуша-21/ 
За результатами направленого запиту військової частини було надано відповідь директора КНП "Андрушівська міська лікарня" Андрушівської міської ради від 16.10.2025 року №591 згідно якої молодший сержант ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП "Андрушівська міська лікарня" Андрушівської міської ради в наступні періоди, а саме: з 09.05.2024 по 03.06.2024 року, номер медичної карти 1834; а також з 04.06.2024 по 01.07.2024 року номер медичної карти 2156, та в період 11.07.2024 по 01.08.2024 року номер медично карти 2617. /а.с.21 на звороті аркуша/
Згідно відповіді на запит генерального директора КНП "Коростенська центральна міська лікарня" Коростенської міської ради від 09.10.2025 року №1806 встановлено, що молодший сержант ОСОБА_3 на лікуванні у КНП 01.01.2024 по 01.10.2025 "Коростенська центральна міська лікарня" Коростенської міської ради у період з 01 січня 2024 року по 01 жовтня 2024 року не перебував. /а.с.22/
Відповідно до копії витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_5 №196 від 14 липня 2024 року, молодшого сержанта ОСОБА_1 , кулеметника 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_5 , який 06 липня 2024 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_5 вважати таким, що з 11 липня 2024 року перебуває на лікуванні у КНП "Андрушівська міська лікарня" Андрушівської міської ради, було зараховано на речове, грошове та продовольчого забезпечення з 11 липня 2024 року. Підстава: рапорт начальника медичної служби-начальника медичного пункту військової частини НОМЕР_5 капітана медичної служби ОСОБА_4 (вх. №3747 від 14.07.2024), медична карта стаціонарного хворого КНП "Андрушівська міська лікарня" Андрушівської міської ради №2617 від 11.07.2024. /а.с.22 на звороті аркуша/

Згідно рапорту начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 внаслідок захворювань безперервно перебував на стаціонарному лікуванні більше 4-х місяців у закладах охорони здоров`я. /а.с.23/
Як вбачається з копії витягу Наказу командира військової частини НОМЕР_1 №356-РС від 19 листопада 2024 року було звільнено із займаною посади і залишено на всіх видаї грошового забезпечення та у списках військової частини НОМЕР_5 військової частини НОМЕР_1 . /а.с.23 на звороті аркуша/
До матеріалів службового розслідування такою було долучено бланки отримання пояснень від 21 жовтня 2025 року. /а.с.24-26/
Відповідно до списку військовослужбовців на лікуванні А7309, порядковий номер 14, НОМЕР_5 , ОСОБА_1 перебував на лікуванні з 11 липня 2024 року в КНП КЦМЛ Коростень. /а.с.27 на звороті аркуша.
Згідно інформаційної довідки про нараховане грошове забезпечення та інші одноразові виплати, в тому числі додаткова винагорода згідно ПКМУ від 28 лютого 2022 року №168 молодший сержант ОСОБА_1 з 01.08.2024 по 18.01.2025 року отримував грошове забезпечення у повному обсязі, з 19.01.2025 по 31.05.2025 року грошове забезпечення виплачувалось за військовим званням та вислугою років, від так вказані вище дії, а саме недобросовісність молодшого сержанта ОСОБА_1 призвело до здійснення надлишкової виплати грошових коштів - 184411.29 гривень (грошове забезпечення – 131722. 35 гривень, ЄСВ - 28978.92 гривень, ПДФО – 23710.02 гривень). /а.с.28/
Як вбачається з копії витягу Наказу командира військової частини НОМЕР_5 №173 від 22 червня 2023 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду та зараховано на котлове забезпечення військової частини НОМЕР_5 з 22 червня 2023 року. /а.с.29, 30 на звороті аркуша/
Як вбачається з супровідного листа Міністерства оборони України Військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_1 було повідомлено про те, що відносно нього було призначено службове розслідування за фактом «Про призначення службового розслідування для встановлення періодів перебування на лікуванні та недопущення переплати грошового забезпечення молодшому сержанту ОСОБА_1 » згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03 жовтня 2025 року №555. /а.с.31/
Відповідно до копії витягу Наказу командира військової частини НОМЕР_1 №306 від 05 листопада 2025 року молодшому сержанту ОСОБА_1 , зарахованому у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , колишньому кулеметнику 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_5 військової частини НОМЕР_1 , який самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 в умовах воєнного стану 07.06.2025 року, вважати таким, що прибув в розташування військової частини НОМЕР_9 05.10.2025 року. 3 06.10.2025 року зарахувати на всі види забезпечення крім колового та відновити виплату грошового забезпечення відповідно до пункту 15 наказу Міністерства Оборони України від 07.06.2018 року №260 Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" Підстава: повідомлення командира військової частини НОМЕР_9 від 03.11.2025 року №1663/8998; молодшого сержанта ОСОБА_1 , зарахованого у 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_5 військової частини НОМЕР_4 , вважати таким, що перебуває у відрядженні у військовій частині НОМЕР_9 з "06" жовтня 2025 року та видати продовольчий атестат. Підстава: повідомлення командира військової частини НОМЕР_9 від 03.11.2025 року №1663/8998. /а.с.32/
Як вбачається з копії витягу Наказу командира військової частини НОМЕР_1 №336 від 01 грудня 2025 року, молодшого сержанта ОСОБА_5 ( НОМЕР_10 ), зарахованого у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , колишнього кулеметника 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_5 військової частини НОМЕР_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_11 (по особовому складу) від 20 листопада 2025 року №400-PC на посаду гранатометника стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти батальйону територіальної оборони військової частини НОМЕР_9 військової частини НОМЕР_12 , вважати таким, що прибув до військової частини НОМЕР_9 . 3 01 грудня 2025 року виключити зі списків особового складу частини, видати атестат ЗББ та Р, речовий атестат, грошовий атестат. Період з 07.06.2025 року по 05.10.2025 року, вважати як період самовільного залишення частини та не зараховувати до загального строку військової служби та строку вислуги у військовому званні, згідно абзацу З пункту 143 "Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України". Виплатити за період з 01 по 01 грудня 2025 року оклад за військовим званням та надбавки за вислуги років відповідно до доручення Міністра оборони України від 09 січня 2025 року №156/ уд за 01 (один) день грудня місяця 2025 року. Грошову допомогу для оздоровлення за 2025 рік не отримував. Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік не отримував. Щорічну основну відпустку за 2023 рік використав в обсязі 15 днів. 

Щорічну основну відпустку за 2024 рік використав в обсязі 15 днів. Щорічну основну відпустку за 2025 рік не використав. Постійним та службовим житлом по лінії Міністерства оборони України не забезпечений. Військові перевізні документи на проїзд військовослужбовця, членів його сім’ї та перевезення домашніх речей не видавалися. Підстава: витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_13 (по особовому складу) від 20.11.2025 року №400-РC, припис військової частини НОМЕР_1 від 01.12.2025 року №24/1775. /а.с.32 на звороті аркуша/
21 травня через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача надійшли письмові пояснення щодо відмови у задоволення позову, в тексті яких зазначено, що у провадженні Попільнянського районного суду Житомирської області перебуває цивільна справа за позовною заявою Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Підставою для звернення з позовною заявою була наявність внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 42026062360000006 від 09 січня 2026 року, правова кваліфікація кримінального правопорушення – ч. 1 ст. 190 КК України. У подальшому кримінальне провадження № 42026062360000006 від 09 січня 2026 року було об`єднано в одне кримінальне провадження з кримінальним провадженням № 6202550010031221 від 30 серпня 2025 року, якому було присвоєно номер 6202550010031221. Як вбачається із позовної заяви: - «Відповідно до витягу з ЄРДР 09 жовтня 2026 року зареєстровано кримінальне провадження № 42026062360000006 за ч. 1 ст. 190 КК України відносно ОСОБА_1 , який шляхом обману заволодів грошовими коштами в сумі 131 722 грн. 35 коп. (буз врахування обов`язкових платежів)». Представник позивача просить стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 завдані матеріальні збитки у сумі 184 411 грн. 29 коп.. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги посиланням на факт нібито вчинення відповідачем кримінального правопорушення та завдання внаслідок цього майнової шкоди. Разом з тим, ОСОБА_1 у межах відповідного кримінального провадження повідомлення про підозру у встановленому законом порядку вручено не було, процесуального статусу підозрюваного чи обвинуваченого він не набував. 26 лютого 2026 року ОСОБА_1 було допитано в якості свідка, у рамках кримінального провадження № 42026062360000006 від 09 січня 2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. 25 березня 2026 року ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у рамках кримінального провадження № 6202550010031221 від 30 серпня 2025 року за ч. 5 ст. 407 КК України та допитано в якості підозрюваного. 15 травня 2026 року ОСОБА_1 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри. 15 травня 2026 року ОСОБА_1 було вручено клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, на підставі ч. 5 ст. 401 КК України та закриття кримінального провадження. Аналогічне клопотання було направлено до Житомирського районного суду Житомирської області. 18 травня 2026 року ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області призначено підготовче судове засідання по клопотанню прокурорки Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону про звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 407 КК України на 10 годину 40 хвилин 23 червня 2026 року. 15 травня 2026 року постановою старшої слідчої СВ Коростенського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області кримінальне провадження за № 6202550010031221 від 30 серпня 2025 року було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінальних правопорушень в діях ОСОБА_1 , передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 409 КК України, а отже органом досудового розслідування не встановлено належних та достатніх підстав для здійснення кримінального переслідування відповідача. Тобто, за результатами проведення слідчих дій, після проведення допиту ОСОБА_1 та досудового розслідування в цілому, слідство та прокуратура дійшли правильних висновків, що склад кримінального правопорушення у діях ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 190 КК України відсутній. Необхідно відмітити, що ОСОБА_1 не подавав підроблені документи, неправдиві рапорти, медичні довідки, виписки, направлення або інші документи, які стали підставою для нарахування йому грошового забезпечення у період фактичної відсутності у частині, він отримував грошові кошти на свою картку як заробітну платню за різні місяці у різних сумах. Сам по собі факт безпідставного нарахування та виплати грошового забезпечення, без доведення вчинення ОСОБА_1 активних дій, спрямованих на обман або зловживання довірою, не утворює складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України саме на позивача покладається обов`язок доведення тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Однак, позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б беззаперечно підтверджували: - факт вчинення відповідачем кримінального правопорушення та протиправних дій; - наявність складу цивільного правопорушення; - причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та заявленою шкодою. Саме лише посилання на матеріали закритого кримінального провадження не може бути достатньою підставою для покладення цивільно-правової відповідальності на особу. 

Крім того, позивач фактично намагається обґрунтувати свої вимоги припущеннями про винуватість відповідача у вчиненні кримінального правопорушення за відсутності обвинувального вироку суду, що суперечить принципу презумпції невинуватості, закріпленому ст. 62 Конституції України. Таким чином, заявлений позов є необґрунтованим, недоведеним та не підтверджений належними доказами. /а.с.74-93/
23 червня 2026 року через підсистему «Електронний суд» від представника позивача – Бесараба Олексія Дмитровича надійшли заперечення на клопотання (заяву), які обгрунтовані тим, що ухвалою Попільнянського районного суду Житомирської області від 13.03.2026 року у справі 278/288/26 надано п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву військової частини НОМЕР_1 про відшкодування матеріальної шкоди. Згідно виданого ордеру на представництво серія АІ №2168820 на представництво інтересів ОСОБА_1 вбачається, що між адвокатом Дзюбою Д.В.і ОСОБА_1 25.03.2026 року укладено договір №25/03/26 про надання правничої допомоги. З наведеного слідує, що представництво інтересів Відповідача у Попільнянському районному суді Житомирської області здійснювалося з 25.03.2026 року, а відповідну заяву подано по спливу п`ятнадцятиденного строк, у зв`язку із чим відповідну заяву необхідно залишити без розгляду. Заява представника Відповідача не містить доказів направлення в електронний кабінет Позивача, що свідчить про підстави для залишення такої заяви без розгляду. Представник Відповідача стверджує, що 15 травня 2026 року постановою старшої слідчої СВ Коростенського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області кримінальне провадження за №6202550010031221 від 30 серпня 2025 року було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінальних правопорушень в діях ОСОБА_1 , передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 409 КК України, що виключає необхідність відшкодування завданої шкоди державі. Згідно описової частини постанови старшої слідчої СВ Коростенського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 15.05.2026 року, Відповідач вчинив кримінальне правопорушення передбачене за ч.5 ст.407 КК України, підозру у вчиненні якого вручено, а кримінальне провадження не закрите. Окрім того позов обґрунтовується не тільки фактом наявності витягу із Єдиного державного реєстру досудового розслідування, а і матеріалами службового розслідування військової частини НОМЕР_1 згідно яких вбачається, що через умисні дії Відповідача було завдано матеріальну шкоду державі у зв`язку із переплатою грошового забезпечення. Після завершення стаціонарного лікування 01.08.2024 ОСОБА_1 без поважних причин не прибув до місця проходження військової служби, не повідомив командування про причини своєї відсутності, не вживав заходів для повернення до військової частини та перебував поза її межами до 30.09.2025. Причинно-наслідковий зв`язок між умисними діями і наслідками доведений, і не залежить від того факту чи підробляв Відповідач документи про перебування на стаціонарному лікуванні, оскільки неприбуття останнім за місцем проходженням служби є умисним протиправним діянням. На даному етапі судового розгляду непричетність Відповідача до вчинення кримінального правопорушення не встановлено, Відповідача не виправдано, а тому позов підлягає подальшому розгляду за процедурою визначеною КПК України. /а.с.98-104/
07 липня 2026 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача надійшла відповідь на заперечення, в якій зазначено, що 21 травня 2026 року представницею відповідача – адвокатом Дзюбою Д.В. шляхом підсистеми «Електронний суд» до Попільнянського районного суду Житомирської області були направлені письмові пояснення по справі з додатками. 23 червня 2026 року представником позивача – адвокатом Бесарабом О.М. шляхом підсистеми «Електронний суд» до Попільнянського районного суду Житомирської області були направлені заперечення на письмові пояснення. За проханням захисника Дзюби Д.В., представником відповідача заперечення в електронному вигляді були направлені на особистий E.mail адвокату Дзюбі Д.В. З тексту заперечень видно, що представник позивача, а саме, військової частини НОМЕР_1 застосовує норми ст. 178 ЦПК України, які регулюють саме відзив на позовну заяву, тоді як представник подавала письмові пояснення, а не відзив. Доводи представника позивача щодо пропуску строку на подання відзиву є безпідставними та ґрунтуються на неправильному розумінні поданого процесуального документа. До суду подано не відзив на позовну заяву, а письмові пояснення по справі. Відтак положення ст. 178 ЦПК України, які регулюють порядок та строки подання відзиву, у даному випадку не підлягають застосуванню. Жодною нормою КПК України чи ЦПК України не встановлено спеціального процесуального строку для подання письмових пояснень учасником справи, а тому твердження представника позивача про їх подання після спливу процесуального строку є юридично неспроможним. Більше того, судом не встановлювався строк для подання письмових пояснень, а тому відсутні будь-які підстави для застосування наслідків пропуску процесуального строку. Посилання представника позивача на п. 2 ч. 5 ст. 178 ЦПК України також є безпідставним, оскільки зазначена норма стосується виключно відзиву на позовну заяву і не регулює питання подання письмових пояснень учасника справи. Представник позивача фактично заперечує проти процесуального документа, який не подавався.

Представник позивача будує свої заперечення на припущенні про подання представницею відповідача відзиву, хоча такого процесуального документа представником відповідача до суду не подавалося. Таким чином, значна частина доводів заперечень стосується обставин, які фактично відсутні, у зв`язку з чим не можуть бути взяті судом до уваги. 25 березня 2026 року ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у рамках кримінального провадження № 6202550010031221 від 30 серпня 2025 року за ч. 5 ст. 407 КК України та допитано в якості підозрюваного. 15 травня 2026 року ОСОБА_1 було вручено клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, на підставі ч. 5 ст. 401 КК України та закриття кримінального провадження. 02 липня 2026 року ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області клопотання прокурорки Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону про звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 407 КК України задоволено, звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 407 КК України на підставі ч. 5 ст. 401 КК України, а кримінальне провадження №278/2364/26 відносно останнього закрито. 15 травня 2026 року постановою старшої слідчої СВ Коростенського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області кримінальне провадження за № 6202550010031221 від 30 серпня 2025 року було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінальних правопорушень в діях ОСОБА_1 , передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 409 КК України, а отже органом досудового розслідування не встановлено належних та достатніх підстав для здійснення кримінального переслідування відповідача. Тобто, за результатами проведення слідчих дій, після проведення допиту ОСОБА_1 та досудового розслідування в цілому, слідство та прокуратура дійшли правильних висновків, що склад кримінального правопорушення у діях ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 190 КК України відсутній. У зв`язку з неприбуттям після завершення стаціонарного лікування без поважних причин до місця проходження військової служби ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. На даний час провадження по справі закрито на підставі ч. 5 ст. 401 КК України. Крім того, у самій позовній заяві військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, позивач посилається лише на ст. 190 КК України, а саме, що ОСОБА_1 , шляхом обману заволодів грошовими коштами. Разом з тим, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України ОСОБА_1 навіть не було повідомлено про підозру у встановленому законом порядку, процесуального статусу підозрюваного чи обвинуваченого він не набував. /а.с.105-109/
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України  кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із частини сьомої статті 128 КПК України та частини третьої статті 386 ЦК України Позивач має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, в тому числі шляхом звернення з позовом у кримінальній справі.
Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Частиною першою статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Частиною третьою статті 28 ЦПК України визначено, що позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди.
Згідно пунктів 8 та 9 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1192 ЦК України визначено, що за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду та такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки в повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Пунктом 1 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України 23.06.1995 № 243/95-ВР, визначено, що це Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.
Статтями 3, 15 Закону України «Про Збройні Сили України» визначено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Фінансування Збройних Сил України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Відповідно до вимог п. 1 декрету Кабінету Міністрів України № 8 від 15.12.1992, здійснення функцій щодо управління майном, яке є у загальнодержавній власності, покладено на Міністерства, а згідно п. 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого Указом Президента України № 406 від 06.04.2011, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, що уповноважений державою здійснювати у межах повноважень функцій з управління об`єктами державної власності, які належать до сфери управління Міністерства оборони України. У підпорядкуванні Міністерства оборони України перебувають Збройні Сили України.
Слід зазначити, що військова частина НОМЕР_1 є складовою частиною Збройних Сил України. На підставі п. 3.1.3 наказу Міністра оборони України від 16.07.1997 № 300 «Про затвердження Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України», органом управління майном військової частини є Міністерство оборони України. Частину засновано на державній формі власності, фінансування здійснюється з державного бюджету. Фонди, матеріальні цінності, які передані частині, є державною власністю та перебувають у сфері управління Міністерства оборони України і закріплені за частиною на праві оперативного управління.
Враховуючи вказане, збитки, які завдані Міністерству оборони України в особі військової частини НОМЕР_1 , насамперед завдані державі.
Разом з тим враховуючи те, що Міністерство оборони України в особі військової частини НОМЕР_1 до суду із позовом про відшкодування шкоди не зверталося.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
З огляду на викладене, представник позивача військової частини НОМЕР_1 звертається з вказаним позовом до суду з метою відшкодування збитків, завданих ОСОБА_1 своїми діями.
Статтями 3, 15 Закону України «Про Збройні Сили України» визначено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Фінансування Збройних Сил України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Відповідно до вимог п. 1 декрету Кабінету Міністрів України № 8 від 15.12.1992, здійснення функцій щодо управління майном, яке є у загальнодержавній власності, покладено на Міністерства, а згідно п. 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого Указом Президента України № 406 від 06.04.2011, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, що уповноважений державою здійснювати у межах повноважень функцій з управління об`єктами державної власності, які належать до сфери управління Міністерства оборони України. У підпорядкуванні Міністерства оборони України перебувають Збройні Сили України.
Окрім цього, відповідно до ч. 6 ст.28 Цивільного процесуального кодексу України, позови про відшкодування шкоди, завданої майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред`являтися також за місцем завдання шкоди.

Позивач вказує, що відповідач ОСОБА_1 після виписки з лікувального закладу 01 серпня 2024 року до частини не повернувся, чим вчинив самовільне залишення частини (СЗЧ). На думку позивача, отримання відповідачем грошового забезпечення за період з моменту виписки і до моменту виявлення факту його відсутності є збитками, завданими державі. Додатковим аргументом позивач зазначає наявність кримінального провадження за ч. 1 ст. 190 КК України.
Як вбачається з матеріалів справи, відомості до ЄРДР за фактом шахрайства внесені лише 09 жовтня 2026 року. Суд зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, обов`язковими для цивільного суду є лише факти, встановлені вироком суду у кримінальному провадженні, що набрав законної сили.
Суд констатує, що на момент розгляду справи представником позивача не надано вироку суду, який би набрав законної сили та встановлював вину відповідача у вчиненні шахрайства (ч.1 ст. 190 КК України). Самі по собі матеріали службового розслідування та факт внесення відомостей до ЄРДР не є преюдиційними обставинами та не можуть безспірно підтверджувати протиправність поведінки відповідача в межах цивільних правовідносин щодо стягнення коштів.
Разом з тим службове розслідування - це лише внутрішній документ установи. Акт службового розслідування не є беззаперечним доказом вини особи у розумінні цивільного процесу. Відповідач міг не повернутися до частини з поважних причин. Відсутність ОСОБА_1 в двох зазначених лікарнях не доводить, що він не лікувався в іншому місці або не мав інших законних підстав для відсутності.
Більше того, сума, вказана у витязі з ЄРДР - 131 722.35 гривень, не збігається з сумою позовних вимог - 184 411.29 гривень, що свідчить про суперечливість доказів позивача.
Якщо особа перебуває у статусі СЗЧ, виплата грошового забезпечення має бути призупинена наказом командира відповідно до вимог Розділу XVI Наказу МОУ №260. Якщо частина помилково нараховувала кошти, це може трактуватися як безпідставно набуте майно (ст. 1212-1215 ЦК України). Проте, згідно зі ст. 1215 ЦК України, грошове забезпечення та прирівняні до нього платежі, виплачені фізичній особі, не підлягають поверненню, якщо їх виплата проведена добровільно, за відсутності рахункової помилки або недобросовісності з боку набувача. Позивач не довів наявність саме "рахункової помилки".
Позивачем не надано належного розрахунку різниці між цими сумами. Будь-яке стягнення має ґрунтуватися на точному та підтвердженому бухгалтерському розрахунку (довідка про доходи, виписки по рахунках), а не на припущеннях акту службового розслідування.
Під недобросовісністю в даному контексті слід розуміти активні дії, наприклад, подання підроблених довідок про продовження лікування, спрямовані на введення в оману фінансової служби. З матеріалів справи вбачається, що відповідач просто не з`явився до частини. Суд вважає, що продовження нарахування виплат після 01 серпня 2024 року є наслідком неналежного контролю з боку відповідальних посадових осіб військової частини за наявністю особового складу. Військова частина мала всі можливості вчасно подати запити до лікарні та припинити виплати шляхом видання наказу.
Згідно до вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Вимога ст. 89 ЦПК України про всебічність, повноту та об`єктивність з`ясування обставин справи та оцінки доказів означає, що на час ухвалення рішення суду у розпорядженні суду повинні бути докази, досліджені в судовому засіданні, які з достовірністю підтверджують наявність чи відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги чи заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, протиправна поведінка, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкідливим результатом, вина особи, не надано.
Суд вважає, що представником позивача військової частини НОМЕР_1 не доведено належними та допустимими доказами обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а саме факту заподіяння шкоди саме відповідачем ОСОБА_1 , протиправності його поведінки, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та заподіянням шкоди.

Суд зазначає, що на підтвердження зазначених обставин представником позивача військової частини НОМЕР_1 надано витяг з ЄРДР та матеріали службового розслідування, однак зазначені документи не є належними та допустимими доказами у цивільній справі.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.
Згідно з вимогами шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Пунктом 1 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України 23.06.1995 № 243/95-ВР, зазначено, що це Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу". За Законом України про військовий обов`язок і військову службу, початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.
У пункті 4 зазначеного Положення визначено, що відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоду. У разі притягнення особи, яка заподіла матеріальну шкоду державі, до кримінальної відповідальності командир (начальник) військової частини зобов`язаний подати щодо неї цивільний позов до суду на суму невідшкодованої шкоди.
Згідно пункту 14 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну розкраданням, марнотратством або втратою зброї та боєприпасів, оптичних приладів, засобів зв`язку, спеціальної техніки, льотно-технічного, спеціального морського і десантного спорядження, турманського спорядження, спеціального одягу і взуття, інвентарних речей та деяких інших видів військового майна, несуть матеріальну відповідальність у 2- 10-кратному розмірі вартості цього майна. Перелік військового майна, недостача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затверджується Кабінетом Міністрів України.
У відповідності з положеннями пункту 16 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, розмір заподіяної державі шкоди визначається за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку виходу з вільних оптово-роздрібних чи договірних цін, що діють на період розгляду питання про матеріальну відповідальність, а в разі відсутності таких даних - за цінами, що обчислюються в порядку, який визначається Міністерством економіки України.
Проте суд зауважує, що відповідно до законодавства України таким органом, який має право на звернення до суду від імені держави із вказаним позовом є Міністерство оборони України, однак таке звернення не здійснено.
Разом з тим, саме по собі внесення відомостей до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, не є безспірним доказом вини відповідача та не може бути підставою для виникнення матеріальної відповідальності у розумінні ст. 1166 ЦК України.
Суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що позивачем не надано жодних належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження вчинення відповідачем активних протиправних дій, спрямованих на обман чи зловживання довірою з метою заволодіння корисними коштами. 
Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, постановою старшої слідчої СВ Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області від 15 травня 2026 року кримінальне провадження №6202550010031221 закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, ОСОБА_1 вручено не було, процесуального статусу підозрюваного чи обвинуваченого за цією статтею він не набував. 

Крім того, відповідачами доведено, а позивачем не спростовано, що ОСОБА_1 не подавав командуванню підроблених документів, фіктивних медичних довідок чи неправдивих рапортів, які б стали підставою для виплати грошового забезпечення. Сам по собі факт виплати органом військового управління грошового забезпечення за відсутності активних обманних дій з боку військовослужбовця не свідчить про наявність складу правопорушення за ст. 190 КК України та не є підставою для цивільно-правової відповідальності за цим позовом. 
Посилання позивача на фактичні обставини неприбуття відповідача на службу (ч. 5 ст. 407 КК України) не змінює предмету та підстав даного позову, оскільки позовні вимоги заявлено саме щодо відшкодування шкоди, завданої шахрайськими діями (ст. 190 КК України). Обґрунтування цивільного позову припущеннями про винуватість особи за відсутності обвинувального вироку суду суперечить принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.
Аналізуючи надані докази, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено складу цивільного правопорушення в діях відповідача. Сама по собі реєстрація кримінального провадження та проведення внутрішнього службового розслідування не є достатніми підставами для покладення на особу матеріальної відповідальності у розумінні ст. 1166 ЦК України. Крім того, в силу вимог ст. 1215 ЦК України, грошове забезпечення не підлягає поверненню, оскільки позивачем не доведено наявності рахункової помилки чи факту недобросовісності відповідача, встановленого у законному порядку, а органом, який має право на звернення до суду від імені держави із вказаним позовом є Міністерство оборони України, суд приходить до висновку про передчасність та необґрунтованість позовних вимог.
Керуючись Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України 23.06.1995 № 243/95-ВР, Законом України «Про Збройні Сили України»; ст.ст. 12, 13, 76-81, 82, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд,- 

ВИРІШИВ:
В задоволенні позову Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського
районного суду     Є. О. Зайченко