РІШЕННЯ
іменем України
06 серпня 2026 року | Справа №444/2006/26
| Провадження № 2/451/634/26

Радехівський районний суд Львівської області
у складі головуючого судді Магонь О.З.
секретаря судового засідання Федорук І.Б. 
з участю позивача, представника відповідача ОСОБА_1 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Радехові в залі суду цивільну справу №444/2006/26 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання додатку до договору про надання послуг та стягнення коштів, 
у с т а н о в и в:
Стислий виклад позиції позивача
У травні 2026 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про розірвання додатку до договору про надання послуг та стягнення коштів.
Позивач позов обґрунтовує тим, що 23.01.2026 між ним та Відповідачем було укладено Договір №2601-010 на розробку сайту NO-CODE та логотипу. Згідно з Додатком №1, термін виконання робіт становив 14 днів. 05.02.2026 вартість робіт за згодою сторін була збільшена до 18058 грн , які позивач сплатив у повному обсязі. Проте Відповідач порушив терміни (п. 7.5) та надав роботу неналежної якості: на сайті була присутня російська мова, не працював кошик та була відсутня автоматична зміна ціни. У зв`язку з простроченням понад 30 днів та невиконанням зобов`язань, позивач скористався правом на одностороннє розірвання Додатка №1 згідно з п. 7.7 Договору. Повідомлення про розірвання було направлено Відповідачу. Відповідно до п. 7.7. Відповідач мав повернути кошти протягом 20 робочих днів, чого не зробив. Також, згідно з п. 7.6 Договору, у разі неналежного надання послуг Виконавець зобов`язаний сплатити штраф у розмірі вартості цих послуг. Розрахунок позовних вимог: основний борг: 18058 (повернення сплаченої вартості згідно з п. 7.7); штраф за неналежне виконання робіт: 18058 грн (згідно з п. 7.6 - штраф у розмірі вартості послуг). Керуючись ст. 611, 651 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів» та умовами Договору, просить: розірвати Додаток №1 до Договору №2601-010 від 23.01.2026; стягнути з Відповідача на його користь основний борг у сумі 18058 (вісімнадцять тисяч п`ятдесят вісім) гривень та штраф за неналежне виконання робіт у сумі 18058 (вісімнадцять тисяч п`ятдесят вісім) гривень (а.с.1-2).
Стислий виклад позиції сторони відповідача
2 липня 2026 року представник відповідача ОСОБА_1 подав суду відзив на позовну заяву, у якому виклав мотиви невизнання позовних вимог у повному обсязі з наведенням обґрунтованих заперечень проти задоволення позову та докази на підтвердження власної правової позиції. Щодо приховування факту надання послуг, представник відповідача зазначає, що, Позивач вказує, що ним було замовлено та оплачено роботи з розробки інтернет-ресурсу, проте підрядником не було виконано відповідні роботи. Зазначене не відповідає дійсності, оскільки між сторонами велись перемовини, у ході яких визначались та погоджувались деталі робіт, належно сприймалась зміна строків їх виконання, а також здійснювалось передання виконаних робіт. За твердженнями, викладеними у позовній заяві, Позивач вважає, що роботи і послуги з розробки сайту, які складали предмет укладеного, на його думку, між сторонами договору №2601-010 від 23 січня 2026 року (далі - «Договір») були надані у неналежній якості, а отже кошти, на думку Позивача, підлягають повному поверненню із додатковим нарахуванням штрафу. Відповідно до п.п. 5.4-5.5 Договору, сторонами узгоджено, що обмін інформацією в процесі виконання робіт відбувається шляхом направлення листів електронною поштою (email) уповноваженим особам Сторін, призначеним з метою координації виконання умов цього Договору. Також сторони домовились, що обмін інформацією між ними допускається у іншій письмовій формі з використанням інших доступних сторонам засобів зв`язку, що дозволяють достовірно визначити, що інформація виходить від уповноваженої особи Сторони Договору та підтвердити, що вона дійшла до адресата. Так, сторони досягли консенсусу щодо використання месенджеру Telegram з метою обміну інформації щодо розробки сайту, виконання умов Договору та з інших питань, у якому в подальшому велося ділове листування, належним чином засвідчені скриншоти якого представлені у додатках до заяви, а роботи були виконані в погодженому сторонами обсязі та передані Позивачеві як замовнику, виконаний продукт наявний та функціонує в мережі Інтернет згідно досягнутих Сторонами домовленостей. З огляду на зазначене, вважає за необхідне звернути увагу суду на той факт, що протягом всього строку виконання робіт з розробки сайту, Позивач мав доступ до проміжних результатів таких робіт: міг ставити питання, вносити корективи та висловлювати вимогу щодо усунення недоліків. Так, згідно даних, що містяться в електронному листуванні, Відповідачем неодноразово надсилались відео, що демонструють поточний стан виконання робіт, а також ним повідомлявся приблизний ступінь готовності сайту. В свою чергу, Позивач висловлював свою згоду та вподобання результатів виконуваних робіт. Оскільки Позивач мав не тільки теоретичну змогу ознайомитись з поточним станом виконання робіт, а й був належним чином поінформований про їхню вартість і стан проєкту та оскільки ним було здійснено 2 окремі оплати за виконані роботи, що підтверджується наданими самим Позивачем платіжними інструкціями, які здійснювались після отримання актуальної інформації про розробку сайту, є підстави вважати, що Позивачем було здійснено конклюдентні дії, якими визнано виконані на той момент роботи належної якості. Таким чином посилання Позивача на неналежну якість виконаних робіт є необґрунтованим та таким, що порушує принцип добросовісності у розумінні, викладеному у Постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.04.2019 року по справі №390/34/17, згідно з яким добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Відповідно до доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них». Аналогічне застосування та трактування норм наведеної доктрини також міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.11.2018 у справі № 911/205/18. Таким чином, звертає увагу на фактичне визнання Позивачем належної якості виконаних робіт та на його подальшій суперечливій поведінці. Окрім того, усі зауваження Позивача перебувають поза межами обсягу погодженого Сторонами робіт. Щодо строків виконання робіт, то як вбачається із листування між Сторонами, Відповідачем було направлено на адресу Позивача проєкт договору, в якому датою укладення була вказана дата спілкування з приводу його укладення. Проте Сторони досягли домовленості про те, що співпраця між ними має розпочатись після внесення авансового платежу, який, як вбачається і з листування, і з дати платіжного документа був здійснений лише через 3 (три) дні. По-друге, Позивачем було внесено більшу кількість правок, ніж це передбачено укладеним Договором, до того ж, вказані правки, призводили до питомого збільшення обсягу робіт, ускладнення їх виконання та закономірне відстрочення виконання зобов`язання. Згідно з п.п. 5.3, 5.4 Договору, замовник має право вимагати внесення змін, доповнень або виправлень до запропонованих макетів/матеріалів, не більше 2 (двох) разів щодо кожного 4 матеріалу; кожне коло правок передається замовником єдиним пакетом від однієї відповідальної особи з його боку. Замовник не має права вимагати внесення змін у вже затвердженні ним раніше макети або матеріали. Окрім організаційних моментів, зміни Позивач навіть не міг визначитись із остаточною назвою замовленого інтернет-ресурсу, до послуг з розробки якого, нагадаємо, входила розробка логотипу, визначальним для якого і є назва. З листування Сторін щодо строків надання послуг вбачається: 1) 23 січня 2026 року є даною договору саме у його проекті. Відповідач повідомив Позивача про те, що фактично його буде укладено після перерахування авансового платежу, який мав місце 26 січня 2026 року. 2) 26 січня 2026 року Позивач повідомив Відповідача про те, що сторінка його має бути розроблена для бренду LINGO/LIGNO. Це істотно., в тому числі для строків, оскільки досягнуті домовленості передбачали розробку логотипу для сайту. Проте лише 09 лютого 2026 року Позивач повідомив про те, що назвою ресурсу буде Naturbed, вказавши: «Вибачте, що морочу голову», «Залишаємо Naturbed». 3) Станом на 05 лютого 2026 року Позивачем не було надано Відповідачеві фотознімки позицій, що мали би бути розміщені на замовленому Інтернет-ресурсі. 4) 13 лютого 2026 року Позивач повідомив «Я задоволений». Проте вважаючи у направлених на адресу Відповідача претензіях Позивач зазначає, що обраховує його з 23 січня 2026 року і вважає його таким, що сплив на початку лютого. Щодо факту, обсягу та якості наданих послуг, то на початку спілкування Сторін, Відповідач повідомив, що для реалізації задуму Позивача щодо рекламної кампанії продукції йому необхідно мати інтернет-ресурс. 23 січня 2026 року п. ОСОБА_3 написав: «В ідеалі Вам потрібен хоча б міні сайт (лендінг)». Усі подальші перемовини Сторін очевидно велись саме з приводу зазначеного типу сайту. Лендінг (або Landing Page, посадкова сторінка) - це односторінковий сайт, створений для продажу конкретного товару чи послуги або збору контактів. Він фокусує увагу відвідувача на одній дії: натиснути кнопку, заповнити форму чи купити продукт. У виставленому ФОП ОСОБА_3 . Позивачу рахунку від 23.01.2026 зазначено, що він виставлений на оплату сайту NO-CODE. Сайт NO CODE (без коду) - це вебсайт, створений за допомогою візуальних конструкторів, де замість написання тисяч рядків програмного коду використовується інтерфейс перетягування блоків, налаштування кнопок та інтерактивних елементів. Людина, що створює такий сайт, працює з графічним редактором, а сама платформа автоматично перетворює візуальні зміни на готовий програмний код. Тобто дійсно, сторони погодили між собою розробку, очевидно, найпростішого, найдоступнішого сайту. Також 23 січня 2026 року Позивач повідомив, що на сайті має бути представлено 4 позиції. 04 лютого 2026 року після спілкування між Сторонами, Відповідач, проаналізувавши чергові запропоновані Позивачем коригування, повідомив останнього, що обсяг замовлення виходить за межі погодженого на початку співпраці, а вартість відповідних робіт, відповідно, зростає. Позивач з даним фактом погодився, ініціюючи продовження співпраці. Проте усі подальші пропоновані ним правки виходили за межі сайту-лендінгу, які Відповідач, по можливості, намагався реалізовувати без додаткових оплат вартості робіт. Після цього у Сторін виникли непорозуміння з приводу виконання робіт. В той же час, після чергового етапу перемовин, Відповідач звернувся до Позивача із проханням вказати адресу електронної пошти для передачі прав на розроблений ресурс. Позивачем було вказано адресу електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 , для якої було передано права на управління доменом, що підтверджується відповідним скріншотом. Станом на даний час сайт https://naturbed.com.ua розміщений у мережі Інтернет, перебуває у володінні, користуванні та розпорядженні Позивача та по обсягу функціоналу, наповнення та призначення відповідає умовам, що були погоджені сторонами. Зазначене підтверджується, в тому числі, протоколом огляду зазначеного інтернет ресурсу. Таким чином, роботи виконані ФОП ОСОБА_3 в повному обсязі, належної якості, та у найкоротший можливий строк, а відтак з його боку відсутнє порушення умов укладеного між Сторонами договору. Крім того, представник відповідача вважає, що прострочення виконання робіт Відповідачем відсутнє, оскільки неможливість завершення робіт була безпосередньо зумовлена діями замовника, який неодноразово змінював та доповнював вимоги до функціоналу сайту, таким чином зобов`язання Відповідача щодо розробки сайту виконувалось належним чином, а затримка виникла виключно через постійне коригування технічного завдання замовником, у зв`язку з тим, що кожне нове коригування потребувало додаткового часу на розробку, тестування та інтеграцію функціоналу. По-друге, з боку Позивача мало місце несвоєчасне надання матеріалів для розробки сайту, а саме: фотографій меблів для створення відповідних карток продуктів, що будуть представлені на сайті. Відповідач неодноразово звертав увагу замовника на необхідності надання таких знімків продукції для можливості системного створення зовнішнього вигляду сайту, гармонізації кольорів на сторінці, підбору відповідних візуальних елементів тощо, що є запорукою якісного результату розробки веб-сторінки та можливості привернення клієнтів у подальшому. Також за умовами Договору (п. 7.5), виконавець не несе відповідальності за несвоєчасне виконання робіт, якщо Замовник не дотримується зі свого боку умов та строків передання матеріалів, документів та інформації, необхідної для виконання робіт, та строків погодження робіт. Із огляду на зазначене, несвоєчасне надання Позивачем матеріалів, необхідних для виконання робіт, зокрема фотографій продукції, а також неодноразове внесення змін до вимог щодо розробки веб-сайту, об`єктивно унеможливлювали завершення робіт у первісно визначений строк та зумовили необхідність його перенесення. За таких обставин відсутні правові підстави вважати, що мало місце прострочення виконання зобов`язання з боку Відповідача, оскільки затримка виконання робіт була спричинена діями самого Позивача, який не забезпечив належного сприяння виконанню договору підряду. Відтак посилання Позивача на порушення строків виконання робіт як на підставу для розірвання Додатку є безпідставним, суперечить положенням статей 850, 851 ЦК України та загальним засадам добросовісності здійснення цивільних прав і виконання цивільних обов`язків, передбаченим статтями 3 та 13 ЦК України, отже апелювання Позивача до п. 7.7 Договору також є безпідставним. Щодо неможливості застосування положень законодавства про захист прав споживачів, то відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Як видно з матеріалів справи та не заперечується самим Позивачем, предметом укладеного між сторонами договору була розробка веб-сайту для продажу меблевої продукції, тобто створення інтернет-ресурсу, призначеного для здійснення підприємницької діяльності та отримання прибутку. Також, згідно з наявною у листуванні інформацією, Позивач усвідомлює характер своєї діяльності - підприємництво, про що свідчать його послідовні повідомлення у відповідь на запитання щодо наявності зареєстрованого ФОП наступного змісту «Поки ні , але розумію що це потрібно бо інакше не вийде працювати через пошту», «Як тільки перше замовлення з таргету відкрию ФОП» (особливості авторського стилю, орфографії та пунктуації збережено). Отже, спірна послуга замовлялася не для задоволення особистих, побутових потреб Позивача, а виключно для використання у підприємницькій діяльності. Враховуючи викладені обставини та керуючись нормами ЦПК України, просить суд: у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору про надання послуг по цивільній справі № 444/2006/26 - відмовити в повному обсязі; судові витрати на професійну правничу допомогу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 - стягнути (а.с.70-73).
Заяви, клопотання учасників процесу та інші процесуальні дії у справі
Своєю ухвалою від 1 червня 2026 року суд прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у справі, ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначив судове засідання (а.с.18-19).
У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Звертав увагу суду, що ним подано усі докази на задоволення позовних вимог. Вважає, що відповідач повинен повернути йому усю суму переведених коштів за невиконання умов договору. 31.03.2026 відповідач повідомив, що сайт готовий, однак він не відповідав вимогам погодженими між сторонами. Відповідач порушив строки виконання договору, які визначені у додатку, тому просив позовні вимоги задовольнити. Якщо суд прийде до висновку про відмову у позові, просив зменшити розмір судових витрат на користь відповідача, оскільки такий розмір прирівнюється до розміру коштів, які він бажає стягнути з відповідача.
Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги заперечив, зазначив, що договір відповідачем виконаний, щодо строків то просив врахувати, що сам позивач їх порушував та постійно вносив поправки. Крім цього, звертав увагу суду на те, що договір не містить деталізації робіт, усі його умови погоджувалися шляхом переписки. Сам позивач 13.02.2026 повідомив, що він задоволений сайтом, а всі інші доповнення погоджувалися сторонами поза межами строку договору. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити та задовольнити заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. 
Установлені судом фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин
23.01.2026 між фізичною особою ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 було укладено Договір №2601-010 про виконання робіт і надання послуг (а.с.3-6).
Предметом Договору від 23.01.2026 є те, що Замовник замовляє, а Виконавець зобов`язується за замовленнями Замовника надавати Замовнику послуги (надалі - Послуги) та виконувати роботи (надалі - Роботи), вказані в статті 3 цього Договору (надалі разом - Роботи/Послуги), а Замовник зобов`язується оплатити такі Роботи/Послуги відповідно до умов і в порядку, встановленого цим Договором та додатками до Договору. Замовлення Замовника на Послуги та/або Роботи погоджуються Сторонами в Додатках до Договору, які після підписання Сторонами є його невід`ємною частиною (п. 2.1. Договору). 
Відповідно до п.3.1. Договору Послуги та Роботи, що надаються/виконуються Виконавцем Замовникові за цим Договором включають розробку сайту NO-CODE та оптимізація його підпошукові системи. Також розробка логотипу.
Найменування, обсяг, вартість, строки та порядок виконання робіт, вказані у відповідних Додатках до цього Договору (п.3.2. Договору). Ціна та загальна вартість послуг, що надаються Замовнику за цим Договором, визначається у відповідних Додатках до цього Договору (п.4.1. Договору).
Згідно із п.5.1. Договору для надання Послуг/виконання Робіт згідно з даним Договором, Замовник надає текстову, графічну, статистичну, довідкову та іншу інформацію, необхідну для виконання Виконавцем зобов`язань за Договором.
Відповідно до п.5.2. Договору Сторони домовились дотримуватись наступних строків подання та затвердження документів/ матеріалів, необхідних для надання Послуг/ виконання Робіт за цим Договором: 5.2.1. Після надання усіх необхідних для початку надання послуг матеріалів, Виконавець надає Замовнику рекламний план для затвердження. Замовник зобов`язується затвердити або відхилити запропонований план не пізніше ніж за 5 (п`ять) робочих днів після отримання. 5.2.2. Після затвердження плану робіт Виконавець зобов`язується реалізувати план не пізніше терміну, зазначеного у додатках до цього договору. 
Сторонами узгоджено, що обмін інформацією в процесі виконання цього Договору відбувається шляхом направлення листів електронною поштою (email) уповноваженим особам Сторін, призначеним з метою координаціі? виконання умов цього Договору (п. 5.3. Договору). Сторони домовились, що обмін інформацією між Сторонами цього Договору допускається також у іншій письмовій формі з використанням інших доступних Сторонам засобів зв`язку, що дозволяють достовірно визначити, що інформація виходить від уповноваженоі? особи Сторони Договору та підтвердити, що вона дійшла до адресата (п. 5.4. Договору). 
На підставі п. 5.6. Договору після закінчення надання Послуг/виконання Робіт за відповідним Додатком Виконавець направляє Замовнику два примірники Акту виконаних робіт (наданих послуг), далі за текстом - Акт. Замовник протягом 10 (десяти) робочих днів з дати отримання Акту підписує Акт та один його примірник направляє Виконавцю, або у той же строк надає обґрунтовану відмову від приймання Послуг/Робіт із зазначенням недоліків у Послугах/Роботах та строків і?х усунення. У випадку не підписання Замовником Акту та/або ненадання мотивованоі? відмови від його підписання у визначений в даному пункті строк, Послуги/Роботи вважаються наданими належним чином, а правові наслідки такого не повернення Акту Замовником прирівнюються до його підписання. 
Відповідно до п. 5.7. Договору кожна зі Сторін за відсутності заборгованостей та/або прострочень за Договором має право припинити дію договору, попередивши про це іншу Сторону не пізніше, ніж за 30 (тридцять) робочих днів до дати розірвання Договору.
За невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену цим Договором і чинним законодавством Украі?ни (п. 7.1. Договору). 
Згідно із п.7.2. Договору Сторони будуть прагнути вирішити всі суперечки та розбіжності, які можуть виникнути в процесі виконання цього Договору, шляхом переговорів. 
Відповідно до п. 7.5. Договору виконавець не несе відповідальності за несвоєчасне виконання робіт, якщо Замовник не дотримується зі свого боку умов та строків передання матеріалів, документів та інформаціі?, необхідної для виконання робіт, та строків погодження робіт. 
У випадку не надання та/або неналежного надання Послуг/виконання Робіт Виконавцем з розміщення рекламних матеріалів за даним Договором Виконавець зобов`язується на вимогу Замовника або сплатити штраф в розмірі вартості не наданих та/або неналежно наданих Послуг/виконаних Робіт або надати не надані та/або неналежно надані Послуги належним чином на аналогічних умовах в строки, погоджені із Замовником (п.7.6. Договору). 
На підставі п.7.7. у випадку прострочення Виконавцем строку виконання робіт/послуг , Замовник має право в односторонньому порядку відмовитись від Додатку до Договору (розірвати Додаток), яким замовлено такі Послуги/Роботи. У такому випадку Додаток є розірваним в момент отримання Виконавцем відповідного повідомлення Замовника про це. При цьому, Виконавець зобов`язаний повернути суму сплаченоі? вартості робіт/послуг протягом 20 (двадцяти) робочих днів з дати розірвання відповідного Додатку. 
Цей Договір вступає в силу з моменту його підписання Сторонами та діє до 23 лютого 2026 року, але у будь-якому випадку до повного виконання Сторонами всіх зобов`язань за цим Договором та усіма Додатками до нього (п.8.1. Договору). 
На початку спілкування Сторін, Відповідач повідомив, що для реалізації задуму Позивача щодо рекламної кампанії продукції йому необхідно мати інтернет-ресурс (а.с.43-45).
23 січня 2026 року п. ОСОБА_3 написав: «В ідеалі Вам потрібен хоча б міні сайт(лендінг)» (а.с.43-зворот). 
Усі подальші перемовини Сторін велись саме з приводу зазначеного типу сайту. Лендінг (або Landing Page, посадкова сторінка) - це односторінковий сайт, створений для продажу конкретного товару чи послуги або збору контактів. Він фокусує увагу відвідувача на одній дії: натиснути кнопку, заповнити форму чи купити продукт. 
У виставленому ФОП ОСОБА_3 . Позивачу рахунку від 23.01.2026 зазначено, що він виставлений на оплату сайту NO-CODE. 
Сайт NO CODE (без коду) - це вебсайт, створений за допомогою візуальних конструкторів, де замість написання тисяч рядків програмного коду використовується інтерфейс перетягування блоків, налаштування кнопок та інтерактивних елементів. Людина, що створює такий сайт, працює з графічним редактором, а сама платформа автоматично перетворює візуальні зміни на готовий програмний код. 
Датою укладення договору є 23.01.2026. Згідно з Додатком №1, термін виконання робіт для розробки сайту NO-CODE становив 14 днів (а.с.6, 6-зворот). 
Позивач 26 січня 2026 року оплатив за виготовлення сайту 50 відсотків усієї суми, тобто 6450,00 грн, що видно із переписки Сторін (а.с.48-49), та підтверджується Платіжною інструкцією (а.с.7) та повідомив Відповідача про те, що сторінка його має бути розроблена для бренду LINGO/LIGNO (а.с.49,49-зворот). 
04 лютого 2026 року після спілкування між Сторонами, Відповідач, проаналізувавши чергові запропоновані Позивачем коригування, повідомив останнього, що обсяг замовлення виходить за межі погодженого на початку співпраці, а вартість відповідних робіт, відповідно, зростає (а.с.50-51). 
Станом на 05 лютого 2026 року Позивачем не було надано Відповідачеві фотознімки позицій, що мали би бути розміщені на замовленому Інтернет-ресурсі (а.с.50). 
Лише 9 лютого 2026 року Позивач повідомив про те, що назвою ресурсу буде Naturbed, вказавши: «Вибачте, що морочу голову», « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (а.с.51 зворот, 52). 
13 лютого 2026 року Позивач повідомив «Я задоволений» (а.с.52-зворот). 
16 лютого Позивач здійснює оплату за створення сайту у розмірі 11 608,00 грн (а.с.8), вже після спливу чотирнадцяти днів.
Після цього, у Сторін виникли непорозуміння з приводу виконання робіт. 
В той же час, після чергового етапу перемовин, Відповідач звернувся до Позивача із проханням вказати адресу електронної пошти для передачі прав на розроблений ресурс. Позивачем було вказано адресу електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 , для якої було передано права на управління доменом, що підтверджується скріншотом (а.с.59-зворот, 60). 
Станом на час розгляду справи сайт https://naturbed.com.ua розміщений у мережі Інтернет, перебуває у володінні, користуванні та розпорядженні Позивача та по обсягу функціоналу, наповнення та призначення відповідає умовам, що були погоджені сторонами. 
Зазначене підтверджується, в тому числі, протоколом огляду зазначеного інтернет ресурсу (а.с.63-67), а також оглянуто у судовому засіданні відеозапис сайту, наданий позивачем через систему «Електронний суд. 
Крім того суд дослідив у судовому засіданні електронні докази, подані позивачем, зокрема переписки Сторін у месенджері «Телеграм».
Доступ до сайту надано позивачу 30.06.2026, що підтверджується скріншотом (а.с.110).
Таким чином, роботи виконані ФОП ОСОБА_3 в повному обсязі, належної якості, та у найкоротший можливий строк, а відтак з його боку відсутнє порушення умов укладеного між Сторонами договору.
Зміст спірних правовідносин
Спірні правовідносини між сторонами виникли із договірних правовідносин у зв`язку з виконанням зобов`язань за змішаним договором підряду та надання послуг
Позиція суду
Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається, як на підставу своїх вимог або заперечень.
Вислухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторони відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.
Норми права, які застосував суд, та мотиви прийняття рішення 
Аналізуючи питання щодо застосування до спірних правовідносин Закону України «Про захист прав споживачів», суд виходить з наступного.
Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника;.
Як встановлено судом із матеріалів справи та пояснень сторін, предметом Договору №2601-010 від 23.01.2026 є розробка веб-сайту, призначеного для рекламування та продажу меблевої продукції з метою отримання прибутку. Крім того, Позивач не заперечує той факт, що замовлення сайту необхідне для подальшого здійснення підприємницької діяльності.
Оскільки спірна послуга замовлялася Позивачем не для задоволення власних особистих чи побутових потреб, а з метою підприємницької діяльності, Позивач у цих правовідносинах не наділений статусом споживача в розумінні п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів». Відтак, норми зазначеного Закону (зокрема пільги щодо сплати судового збору та спеціальні права споживача, передбачені ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів») до спірних правовідносин застосуванню не підлягають, а спір підлягає вирішенню на підставі загальних норм Цивільного кодексу України про підряд та надання послуг.
ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).
Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України.
Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.
Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Частиною першою ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором..
Згідно із ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. 
Так, відповідно до ч. 1 ст. 853 ЦК України, замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.
Суд зазначає, що позивач був належним чином поінформований про стан реалізації проєкту та вартість виконаних робіт, після чого добровільно здійснив їх оплату двома окремими платежами (що підтверджується доданими до матеріалів справи платіжними інструкціями). Вчинення позивачем вказаних конклюдентних дій свідчить про фактичне прийняття ним результатів виконаних робіт та визнання їх належної якості на момент проведення розрахунків.
За таких обставин твердження позивача про неналежну якість виконаних робіт є необґрунтованими та суперечать принципу добросовісності. 
Згідно з правовою позицією Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеною у постанові від 10.04.2019 у справі № 390/34/17, добросовісність є певним стандартом поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони правовідносин. 
Отже поведінка позивача, який після проведення двох оплат за виконані роботи, та лише 9 лютого 2026 року остаточно визначається із назвою сайту, звертається з позовними вимогами про розірвання додатку до договору, дію самого договору при цьому не оспорюючи, є суперечливою (доктрина venire contra factum proprium) та свідчить про недобросовісну реалізацію ним своїх процесуальних і цивільних прав.
Частиною 1 ст. 614 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. 
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 613 ЦК України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. 
Отже, прострочення виконання робіт Відповідачем відсутнє, оскільки неможливість завершення робіт була безпосередньо зумовлена діями Замовника, який неодноразово змінював та доповнював вимоги до функціоналу сайту, таким чином зобов`язання Відповідача щодо розробки сайту виконувалось належним чином, а затримка виникла виключно через постійне коригування технічного завдання Замовником, у зв`язку з тим, що кожне нове коригування потребувало додаткового часу на розробку, тестування та інтеграцію функціоналу. 
Крім того, зі сторони Позивача мало місце несвоєчасне надання матеріалів для розробки сайту, а саме: фотографій меблів для створення відповідних карток продуктів, що будуть представлені на сайті. 
Згідно із ст. 847 ЦК України, Підрядник зобов`язаний своєчасно попередити замовника: 1) про недоброякісність або непридатність матеріалу, одержаного від замовника; 2) про те, що додержання вказівок замовника загрожує якості або придатності результату роботи; 3) про наявність інших обставин, що не залежать від підрядника, які загрожують якості або придатності результату роботи. 
Як встановлено судом, Відповідач неодноразово звертав увагу Замовника на необхідності надання таких знімків продукції для можливості системного створення зовнішнього вигляду сайту, гармонізації кольорів на сторінці, підбору відповідних візуальних елементів тощо, що є запорукою якісного результату розробки веб-сторінки та можливості привернення клієнтів у подальшому. 
Частиною 1 ст. 848 ЦК України встановлено, що у разі, якщо замовник, незважаючи на своєчасне попередження з боку підрядника, у відповідний строк не замінить недоброякісний або непридатний матеріал, не змінить вказівок про спосіб виконання роботи або не усуне інших обставин, що загрожують якості або придатності результату роботи, підрядник має право відмовитися від договору підряду та право на відшкодування збитків. 
За правилами ч. 1 ст. 850, ст. 851 ЦК України, замовник зобов`язаний сприяти підрядникові у виконанні роботи у випадках, в обсязі та в порядку, встановлених договором підряду. У разі невиконання замовником цього обов`язку підрядник має право вимагати відшкодування завданих збитків, включаючи додаткові витрати, викликані простоєм, перенесенням строків виконання роботи, або підвищення ціни роботи. Підрядник має право не розпочинати роботу, а розпочату роботу зупинити, якщо замовник не надав матеріалу, устаткування або річ, що підлягає переробці, і цим створив неможливість виконання договору підрядником. 
Також за умовами Договору (п. 7.5), виконавець не несе відповідальності за несвоєчасне виконання робіт, якщо Замовник не дотримується зі свого боку умов та строків передання матеріалів, документів та інформації, необхідної для виконання робіт, та строків погодження робіт. 
Із огляду на зазначене, несвоєчасне надання Позивачем матеріалів, необхідних для виконання робіт, зокрема фотографій продукції, а також неодноразове внесення змін до вимог щодо розробки веб-сайту, об`єктивно унеможливлювали завершення робіт у первісно визначений строк та зумовили необхідність його перенесення.
За таких обставин відсутні правові підстави вважати, що мало місце прострочення виконання зобов`язання зі сторони Відповідача, оскільки затримка виконання робіт була спричинена діями самого Позивача, який не забезпечив належного сприяння виконанню договору підряду. 
Відтак посилання Позивача на порушення строків виконання робіт як на підставу для розірвання Додатку №1 є безпідставним, суперечать положенням статей 850, 851 ЦК України та загальним засадам добросовісності здійснення цивільних прав і виконання цивільних обов`язків, передбаченим статтями 3 та 13 ЦК України.
Суд також ураховує, що 30.06.2026 Відповідач надав Позивачу доступ до управління розробленим сайтом. Таким чином, результат робіт за Договором реалізовано та передано Замовнику. 
Зважаючи на те, що роботи Виконавцем виконані, а затримка була зумовлена діями самого Замовника, правові підстави для застосування наслідків, передбачених п.п. 7.5, 7.6, 7.7 Договору, відсутні.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися нам припущеннях (ст .ст. 12, 81 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» суд вказав, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Враховуючи наведене, суд доходить висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.
Розподіл судових витрат 
Що стосується заяви представника відповідача про стягнення судових витрат суд зазначає наступне.
У клопотанні представник відповідача зазначає, що 5 червня 2026 року між АО «МЕТОД ЛО» та ФОП ОСОБА_3 було укладено договір про надання правничної допомоги. Згідно з Додатком 1 до вказаного Договору Сторони погодили вартість послуг у наступному розмірі. 16 червня 2026 року АО «МЕТОД ЛО» виставило ФОП ОСОБА_3 рахунок № НОМЕР_1 на оплату відповідних послуг на суму 14 000,00 грн. Вказаний рахунок було оплачено, що підтверджується платіжною інструкцією. Звертає увагу суду, що на початковому етапі правничого супроводу справи планувалось підготовка та подання по справі клопотання про закриття провадження у справі, відтак відповідну послугу було включено до Додатку та визначено до сплати, та сплачено у сумі 2 000,00 грн. В той ж час, вартість участі адвоката в судовому засіданні складає також 2 000,00 грн за одне судове засідання. Станом на даний час по справі відбулись судові засідання 08 та 21 липня 2026 року, в той час як до рахунку від 16 червня 2026 року було включено лише участь в судовому засіданні 08 липня 2026 року. 2 000,00 грн, сплачені за підготовку та подання клопотання про закриття провадження у справі сторонами було погоджено зарахувати в якості оплати послуг за участь в судовому засіданні 21 липня 2026 року. На даний час сукупний розмір судових витрат, які Відповідач поніс та очікує понести на даний момент становить 16 000,00 грн та складається із витрат на професійну правничу допомогу. Керуючись статтями 49, 64, 133, 134, 137, 141 ЦПК України, просить суд: у випадку відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 у цивільній справі № 444/2006/26 стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 16 000,00 грн (шістнадцять тисяч грн 00 коп.), що складаються з витрат на професійну правничу допомогу (а.с.106-108).
Позивач у судовому засіданні просив зменшити розмір судових витрат на користь відповідача, оскільки такий розмір прирівнюється до розміру коштів, які він бажає стягнути з відповідача.
З`ясувавши думку сторін стосовно судових витрат, дослідивши докази, подані адвокатом Опанасиком В.В. на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що заява про відшкодування судових витрат, підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
За змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, окрім іншого, витрати на професійну правничу допомогу.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.1-4 ст.137 ЦПК України).
Суд також враховує положення частини шостої статті 137 ЦПК України, за якими обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У постанові Верховного Суду від 19.02.2020 (справа №755/9215/15-ц) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Зазначене узгоджується з правовим висновком, наведеним в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18 (провадження № 61-6627св20).
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представник відповідача подав наступні документи:
- копія Договору про надання правничої допомоги від 16 червня 2026 року, укладеного між відповідачем ФОП ОСОБА_3 та АО «МЕТОД ЛО» (а.с.68);
- копія Додатку №1 до Договору про надання правничої допомоги (а.с.68-зворот);
- копія Платіжної інструкції від 17.06.2026 на суму 14 000,00 грн (а.с.69-зворот);
Отже, стороною відповідача доведено, що відповідачем понесено витрати на професійну правничу допомогу у загальній сумі 14 000,00 грн у зв`язку з розглядом справи в суді.
Водночас справа, яка розглядалася у спрощеному позовному провадженні, не є складною; у справі - невелика кількість письмових доказів; позов подано до суду в системі Електронний суд; упродовж усього розгляду справи представник відповідача підтримував свою позицію, викладену у відзиві на позовну заяву, додаткових письмових пояснень стосовно предмета спору не надавав. Відтак, на думку суду, заявлена стороною відповідача сума на відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу є завищеною.
Враховуючи вищенаведене, порядок та тривалість розгляду справи, предмет та ціну позову, об`єм наданих послуг адвокатом, позицію сторони відповідача, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та відмову у задоволенні позовних вимог, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн є справедливими і співмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).
Щодо судового збору
Частиною 1 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно із ч. 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів", споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.
На підставі підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4Закону України "Про захист прав споживачів", за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору на користь держави при поданні позову (ч. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів", проте в ході розгляду справи суд дійшов висновку, що норми зазначеного Закону (зокрема пільги щодо сплати судового збору) до спірних правовідносин не застосовуються, тому необхідно стягнути з позивача на користь держави судовий збір у розмірі 2129 (дві тисячі сто двадцять дев`ять) гривень 92 (дев`яносто дві) копійки.
Так, у позовній заяві об`єднано вимоги немайнового та майнового характеру.
Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).
У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру (ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір»). 
На підставі підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).
Прожитковий мінімум у 2026 році для працездатних осіб становив - 3328,00 грн (станом на 01.01.2026), а отже, при поданні позову до суду позивач мав сплатити за немайнову вимогу - 1064,96 грн (із розрахунку: 3328 грн х 0,4 х 0,8) та за майнову вимогу 1064,96 грн (не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб із розрахунку: 3328 грн х 0,4 х 0,8).
Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору на користь держави при поданні позову, тому у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог необхідно стягнути з позивача на користь держави судовий збір у розмірі 2129 (дві тисячі сто двадцять дев`ять) гривень 92 (дев`яносто дві) копійки.
Керуючись ст. 4, 13, 81, 89, 133-137, 141, 229, 258-259, 263-265, 279 ЦПК України, ст. 3, 6, 13, 203, 208, 613, 614, 626, 627, 837, 853, 848, 850, 851, 901 ЦК України, п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», суд
у х в а л и в:
відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання Додатку №1 до Договору та стягнення коштів.
Заяву представника відповідача ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 2129 (дві тисячі сто двадцять дев`ять) гривень 92 (дев`яносто дві) копійки до спеціального фонду Державного бюджету України (стягувач - Державна судова адміністрація України; отримувач коштів - ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (код ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) - 899998; р/р UA908999980313111256000026001; код класифікації доходів бюджету - 22030106.
Строк і порядок набрання рішенням законної сили та його оскарження
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Сторони та інші учасники справи
Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_2 .
Представник відповідача: Опанасик Владислав Володимирович, РНОКПП НОМЕР_4 ; адреса: АДРЕСА_3 .

Головуючий суддя | Магонь О. З.

Повний текст судового рішення виготовлено 07.08.2026.