ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2026 року м. Львів	справа № 380/14453/24	

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до виконавчого комітету Львівської міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, Департаменту природних ресурсів, будівництва та розвитку громад Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (позивач/ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до виконавчого комітету Львівської міської ради (відповідач/ВК ЛМР), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради (третя особа 1/Шевченківська РА), Департаменту природних ресурсів, будівництва та розвитку громад Львівської міської ради (третя особа 2/ Департамент природних ресурсів, будівництва та розвитку громад), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 21.06.2024 року № 850 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 »;
- покласти на відповідачів судові витрати.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що здійснює діяльність як фізична особа - підприємець у тимчасовій споруді за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебуває у його власності на підставі договору купівлі-продажу з ОСОБА_2 .
Просить врахувати обставини, які встановлені судовими рішеннями у справі № 461/7998/17, предметом розгляду якої було розпорядження Львівської міської ради № 522 від 18 жовтня 2017 «Про демонтаж тимчасової споруди торговельного призначення для здійснення підприємницької діяльності за адресою: О. Кошиця, 7».
Позивач вказує, що після набрання постановою Галицького районного суду від 18.04.2018 року законної сили, звернувся до Львівської міської ради із заявою про включення тимчасової споруди по АДРЕСА_1 в перелік тимчасових споруд, що входять до Комплексної схеми розміщення ТС для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові, на виконання рішення суду.
Лише 09.04.2024 року Виконавчим комітетом Львівської міської ради було направлено позивачу лист № 39-вих-48073, яким повідомлено, що його звернення від 07.02.2020 року розглянуте та робоча група ухвалила відмовити у включенні тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_1 до Комплексної схеми. 
В подальшому позивач дізнався, що Виконавчим комітетом Львівської міської ради прийнято рішення від 21.06.2024 року № 850 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 ».
Позивач наголошує, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не лише не забезпечив ґрунтовного розгляду звернення позивача та жодним чином не оцінив порушеного питання з урахуванням всіх обставин справи, не забезпечивши таким чином дотримання принципу правової визначеності, але й свідомо та цілеспрямовано ухилився від виконання рішення суду у справі № 461/7998/17 та більше того, прийняв протилежне за змістом, незаконне та таке, що порушує права позивача, повторне рішення про демонтаж тимчасової споруди по вул. Кошиця, 7 у м. Львові.
Таке рішення позивач уважає протиправним, таким, що прийняте не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, непропорційно, недобросовісно, нерозсудливо, необґрунтовано та несвоєчасно.
Позивач зазначає, що спірне рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради прийнято на підставі ухвали Львівської міської ради № 6107 від 26.12.2019. Водночас рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/2335/20 від 30.11.2020 (залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2020), серед іншого, визнано протиправним та нечинним підпункт 7.8 пункту 7 Ухвали Львівської міської ради від 26.12.2019 № 6107 «Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах території м. Львова».
Отже, позивач стверджує, що Виконавчий комітет Львівської міської ради не уповноважений на вирішення питання про демонтаж тимчасових споруд, що свідчить про протиправність спірного рішення.
Саме тому позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 21.06.2024 року № 850 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 ».
З огляду на наведене адміністративний позов просить задовольнити у повному обсязі.
У позовній заяві позивач також зазначив, що очікує понести витрати на правову допомогу в сумі 5000,00 грн, які можуть зрости в залежності від обсягу правової допомоги, яка буде надана адвокатами у справі.
Відповідач у поданому на позовну заяву відзиві проти позову заперечив з підстав, що ухвалу Львівської міської ради №6107 від 26.12.2019 було вказано в преамбулі оскаржуваного рішення лише тому, що пунктом 1 ухвали Львівської міської ради № 6107 від 26.12.2019 затверджено перелік тимчасових споруд, що входять до Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові, а це підтверджує лише те, що тимчасова споруда за адресою АДРЕСА_2 самовільно встановлена, оскільки вона відсутня в даному переліку.
Відповідач наголошує, що Ухвала Львівської міської ради № 6107 від 26.12.2019 скасована частково, але окрім цього є інші ухвали Львівської міської ради та норми законодавства, відповідно до яких виникають правові підстави щодо прийняття рішень виконавчого комітету Львівської міської ради та демонтажу тимчасових споруд.
Також відповідач зазначив, що спірне рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради відновлює порушені права та майнові інтереси законного власника земельної ділянки - територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради, яка позбавлена можливості використовувати та розпоряджатися належною їй земельною ділянкою на вул. Кошиця, 7. 
Щодо законності прийняття оскаржуваного рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 21.06.2024 року № 850 відповідач також зазначив, що розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до вимог Закону України «Про благоустрій населених пунктів» за рішенням власника об`єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, норм і правил.
Львівською міською радою прийнято Правила благоустрою Львівської міської територіальної громади, які затверджені Ухвалою Львівської міської ради № 376 від 21.04.2011 року. Пункт 12.2.6 Правил благоустрою Львівської міської територіальної громади, які затверджені Ухвалою Львівської міської ради № 376 від 21.04.2011 року вказує, що самочинно встановлені малі архітектурні форми (далі - МАФ) підлягають демонтажу без попереднього судового розгляду.
Відповідач покликається на норми п. 2.30. Наказу № 244 від 21.10.2011 року Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України «Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності».
Окрім цього, зазначає, що ухвалою Львівської міської ради від 23.04.2015 № 4526 затверджено Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові. Пунктами 2.1, 2.2 даного Положення передбачено, що розміщення тимчасових споруд здійснюється замовником відповідно до паспорту прив`язки, плану земельної ділянки та договору окремих конструктивних елементів благоустрою. Місце встановлення тимчасових споруд повинно відповідати адресі, вказаній у паспорті прив`язки, та плану земельної ділянки або схеми прив`язки. 
Відповідач наголошує, що позивачем допущено значні відхилення від вимог, встановлених актами Львівської міської ради та нормами Порядку розміщення тимчасових споруд, затвердженого наказом № 244 від 21.10.2011 року Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України, а саме, влаштовано фундаменти павільйонів, зблоковані павільйони об`єднані в один об`єкт із капітальних конструкцій, зблоковані тимчасові споруди насправді набули вигляду цілісного об`єкту містобудування та встановлено ТС на вул. Кошиця, 7 площею 112 кв.м.
Окрім цього, ухвалою Львівської міської ради № 6107 від 26.12.2019 «Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова» затверджено Перелік тимчасових споруд, що входять до Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові. Але дана тимчасова споруда не міститься у вказаній схемі, а відтак у позивача немає права на її розміщення.
Стосовно повноважень Виконавчого комітету Львівської міської ради щодо прийняття рішення про демонтаж тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності, відповідач вказав, що пунктом 37 Розділу ІІ «Повноваження виконавчого комітету» Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради, затвердженого Ухвалою № 1081 від 08.07.2021 «Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради» передбачено можливість прийняття рішень щодо тимчасових споруд, які розміщені з порушеннями вимог законодавства України та актів міської ради.
Просить врахувати судову практику Верховного Суду щодо повноважень у органів місцевого самоврядування для вирішення питань про демонтаж тимчасових споруд.
З огляду на вищенаведене просить суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Треті особи - правом надання письмових пояснень не скористались.
Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, ухвалою суду від 10 липня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін, залучено Шевченківську районну адміністрацію Львівської міської ради до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. Витребувано у Виконавчого комітету Львівської міської ради усі докази, на підставі яких прийнято спірне рішення, в тому числі належним чином засвідчену копію листа Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 02 травня 2024 року № 4-36-24207.
Ухвалою суду від 10 липня 2024 року, яка залишена без змін Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року, заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено частково, зупинено дію рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 21 червня 2024 року № 850 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 » до набрання рішенням суду у справі № 380/14453/24 законної сили. У решті заяви про забезпечення позову відмовлено. 
Ухвалою суду від 12 липня 2024 року виправлено допущену судом в ухвалах Львівського окружного адміністративного суду від 10 липня 2024 року про відкриття спрощеного позовного провадження в адміністративній справі та про забезпечення позову у справі № 380/14453/24 описку щодо зазначення по батькові позивача, зазначивши замість помилкового по батькові « ОСОБА_3 » правильне – « ОСОБА_4 » (у відповідних відмінках).
Ухвалою суду від 16 липня 2024 року залишено без задоволення клопотання представника відповідача від 12 липня 2024 року про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 17 липня 2024 року задоволено клопотання представника відповідача від 12 липня 2024 року про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Залучено Департамент природних ресурсів, будівництва та розвитку громад Львівської міської до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.
Ухвалою суду від 31 липня 2024 року повторно витребувано у виконавчого комітету Львівської міської ради усі докази, на підставі яких прийнято спірне рішення, в тому числі належним чином засвідчену копію листа Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 02 травня 2024 року № 4-36-24207.
Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:
Позивач ОСОБА_1 , зареєстрований фізичною особою підприємцем 16.11.2016 відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 18.04.2018 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2018 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Львівської міської ради, Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради задоволено. Визнано протиправною та скасовано ухвалу Львівської міської ради № 2371 від 14.09.2017 року «Про внесення змін до ухвали міської ради від 02.03.2017 року №1568 «Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова». Визнано протиправним та скасовано розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №522 від 18.10.2017 року «Про демонтаж тимчасової споруди торговельного призначення для здійснення підприємницької діяльності за адресою АДРЕСА_1 ». Зобов`язано Львівську міську раду відновити у Комплексній схемі розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності тимчасову споруду торгівельного призначення, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 
Постановою Верховного Суду від 01.06.2022 касаційну скаргу Львівської міської ради - залишено без задоволення. Постанову Галицького районного суду м. Львова від 18 квітня 2018 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2018 року у справі №461/7998/17 - залишено без змін.
ФОП ОСОБА_1 звернувся до Заступника міського голови з містобудування Львівської міської ради, керівнику робочої групи для врегулювання ситуацій по тимчасових спорудах із заявою від 31 січня 2020 року про включення тимчасової споруди по АДРЕСА_1 в перелік тимчасових споруд, що входять до Комплексної схеми розміщення ТС для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові, згідно постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2018.
Листом від 09.04.2024 № 39-вих-48073 Виконавчий комітет Львівської міської ради повідомив позивача, що його звернення від 07.02.2020 року розглянуте та робоча група ухвалила відмовити у включенні тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_1 до переліку тимчасових споруд, що входять до Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові, затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 26.12.2019 № 6107 «Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова».
Шевченківською районною адміністрацією скеровано лист від 02.05.2024 №4-36-24207 на адресу директора Департаменту містобудування, в якому повідомлено про обстеження тимчасових споруд, в тому числі за адресою АДРЕСА_1 , за результатами якого виявлено, що на земельних ділянках комунальної та приватної власності встановлено тимчасові споруди без дозвільних документів, що підтверджується актом обстеження № 5 від 19.04.2024 з додатком: матеріали фотофіксації.
Згідно змісту акту обстеження тимчасової споруди № 5 від 19.04.2024 за адресою АДРЕСА_1 , встановлено відсутність дозвільних документів на тимчасову споруду, власником якої є ОСОБА_1 .
Рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради від 21.06.2024 № 850 вирішено демонтувати самовільно встановлену тимчасову споруду для здійснення підприємницької діяльності суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 на вул. О. Кошиця, 7.
При прийнятті даного рішення відповідач керувався Законами України «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про благоустрій населених пунктів», «Про місцеве самоврядування в Україні», наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 року № 244 «Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності», ухвалами міської ради від 21.04.2011 року № 376 «Про правила благоустрою Львівської міської територіальної громади», від 26.12.2019 року № 6107 «Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова», від 08.07.2021 року № 1081 «Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради» і від 06.12.2022 року № 2679 «Про окремі питання здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території Львівської міської територіальної громади у зв`язку із введенням воєнного стану».
Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивач не погоджується із прийнятим рішенням відповідача від 21.06.2024 № 850, що зумовило його звернення із даним позовом до суду про визнання такого рішення протиправним та його скасування.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з ч. 1, 3 ст. 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.
Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.
Згідно з пунктом 44 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, зокрема, питання про встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських місцях, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема: організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.
Правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів і спрямований на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини визначає Закон України «Про благоустрій населених пунктів».
Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» система благоустрою населених пунктів включає:
1) управління у сфері благоустрою населених пунктів; 2) визначення суб`єктів та об`єктів у сфері благоустрою населених пунктів; 3) організацію благоустрою населених пунктів; 4) нормування у сфері благоустрою населених пунктів; 5) фінансове забезпечення благоустрою населених пунктів; 6) здійснення державного, самоврядного і громадського контролю у сфері благоустрою населених пунктів; 7) встановлення відповідальності за порушення законодавства у сфері благоустрою населених пунктів.
Стаття 5 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначає, що управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень.
Суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів у розумінні частини першої статті 12 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни.
Режим використання об`єктів благоустрою визначено статтею 14 згаданого Закону, яка передбачає, що такі об`єкти використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, інших вимог, передбачених законодавством.
Згідно з частиною другою статті 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до згаданого Закону за рішенням власника об`єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил.
Відповідно до частини другої статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності (далі - ТС) - це одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. ТС для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.
Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів». Розміщення ТС для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.
Наведені норми у системному їх аналізі вказують на те, що законодавець розрізняє поняття малої архітектурної форми та тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності, а також визначає різні нормативно-правові акти, які урегульовують їх розміщення.
Механізм розміщення ТС для провадження підприємницької діяльності визначений Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 № 244 (далі - Порядок № 244).
Згідно з пунктом 1.3 Порядку № 244 тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності (далі - ТС) - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.
У пункті 1.4 Порядку № 244 визначено, що схема розміщення ТС - графічні матеріали, виконані на топографо-геодезичній основі М 1 : 500 суб`єктом господарювання, який має у своєму складі архітектора, що має кваліфікаційний сертифікат, або архітектором, який має відповідний кваліфікаційний сертифікат, які відображають розміщення ТС із прив`язкою до місцевості (будівлі, споруди, інженерні мережі тощо), планувальними обмеженнями та зазначенням заходів щодо благоустрою та озеленення прилеглої території (розташування квітників, під`їздів, урн, влаштування дорожнього покриття або мощення фігурними елементами тощо);
Згідно з пунктами 2.1, 2.10, 2.17, 2.18, 2.20, 2.21, 2.23, 2.29 Порядку № 244 підставою для розміщення ТС є паспорт прив`язки ТС. Встановлення ТС здійснюється відповідно до паспорта прив`язки. Паспорт прив`язки ТС оформлюється органом з питань містобудування та архітектури за формою, наведеною у додатку 1 до цього Порядку. Строк дії паспорта прив`язки ТС визначається органом з питань містобудування та архітектури відповідної ради або районної державної адміністрації з урахуванням строків реалізації положень містобудівної документації на місцевому рівні. Продовження строку дії паспорта прив`язки ТС здійснюється за заявою замовника, шляхом зазначення нової дати, підпису та печатки у паспорті прив`язки ТС органом з питань містобудування та архітектури виконавчого органу відповідної ради, районної державної адміністрації. Після розміщення ТС замовник подає до виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або відповідної районної державної адміністрації письмову заяву за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку, у якій зазначає, що він виконав вимоги паспорта прив`язки ТС. 2.21. Відхилення від паспорта прив`язки ТС не допускається. У разі закінчення строку дії, анулювання паспорта прив`язки ТС, самовільного встановлення ТС така ТС підлягає демонтажу.
Відповідно до п.2.2 Порядку № 244 замовник, який має намір встановити ТС, звертається до відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або районної державної адміністрації із відповідною заявою у довільній формі про можливість розміщення ТС.
Пункт 2.4 Порядку № 244 передбачає, що для визначення відповідності намірів щодо місця розташування ТС містобудівній документації, будівельним нормам відповідний комплект документів направляється до органу з питань містобудування та архітектури сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації.
Зі змісту наведених норм права слідує, що система благоустрою населених пунктів включає, зокрема організацію, нормування та здійснення контролю, у тому числі самоврядного, у сфері благоустрою населених пунктів. У свою чергу, правове регулювання у сфері благоустрою передбачає, зокрема затвердження правил благоустрою населених пунктів, а також затвердження місцевих програм, технічної документації з питань благоустрою територій населених пунктів (проекти, схеми, карти, атласи тощо). За своєю юридичною природою перелік тимчасових споруд, призначених для здійснення підприємницької діяльності, комплексні схеми розміщення тимчасових споруд є актами нормування у сфері благоустрою, розробка та затвердження яких входить до повноважень відповідної місцевої ради на підставі пункту 44 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в України».
Насамперед, суд вирішує ключове питання в межах спірних правовідносин, а саме повноваження Виконавчого комітету Львівської міської ради щодо прийняття спірного рішення про демонтаж тимчасової споруди за адресою вул. О. Кошиця, 7. З цього приводу суд зазначає таке.
Законодавчо закріплена процедура прийняття рішень суб`єктами публічного права має на меті створення гарантій для суб`єкта приватного права та встановлення меж реалізації повноважень органами публічного права і, в разі її неналежного дотримання, дає підстави для оскарження до суду таких рішень (дій) особою, чиї інтереси вони зачіпають. Установлена законом процедура є важливою гарантією недопущення зловживань з боку суб`єктів владних повноважень під час прийняття рішень та вчинення дій, яка повинна забезпечувати, передусім, справедливе ставлення до особи, а також дотримання загального принципу юридичної визначеності, складовою якого є принцип легітимних очікувань.
Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 25 січня 2019 року у справі № 826/382/18, від 13 березня 2019 року у справі № 826/11708/17, від 8 липня 2021 року у справі № 160/674/19 та від 20 травня 2022 року у справі № 340/370/21.
Матеріалами справи підтверджено, що оскаржуване рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 21.06.2024 № 850 «Про демонтаж тимчасової споруди на вул. О. Кошиця, 7» прийнято у зв`язку із відсутністю на таку споруду дозвільних документів на її розміщення.
Підставою для прийняття такого рішення слугував акт обстеження тимчасових споруд Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради № 5 від 19.04.2024 за адресою вул. Кошиця, 7, який в подальшому скеровано листом від 02.05.2024 №4-36-24207 на адресу директора Департаменту містобудування.
При цьому, як на підставу прийняття спірного рішення відповідач посилається на Закони України «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про благоустрій населених пунктів», «Про місцеве самоврядування в Україні», наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 року № 244 «Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності», ухвали міської ради від 21.04.2011 року № 376 «Про правила благоустрою Львівської міської територіальної громади», від 26.12.2019 року № 6107 «Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова», від 08.07.2021 року № 1081 «Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради» і від 06.12.2022 року № 2679 «Про окремі питання здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території Львівської міської територіальної громади у зв`язку із введенням воєнного стану».
Так, Ухвалою Львівської міської ради № 4526 від 23.04.2015 затверджено Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові та Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові (далі – Положення № 4526).
Розділом 7 цього Положення передбачений порядок демонтажу тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності.
Пунктом 7.1 Положення № 4526 визначено перелік тимчасових споруд, які підлягають демонтажу згідно з цим порядком. Зокрема, демонтажу підлягають тимчасові споруди:
- для встановлення яких закінчився термін дії договору оренди окремих конструктивних елементів благоустрою або термін дії договору оренди земельної ділянки і суб`єкту господарювання відмовлено у його продовженні.
- самовільно встановлені.
- зовнішній вигляд яких не відповідає виданому паспорту прив`язки або погодженому проекту та суб`єкту господарювання мотивовано відмовлено у внесенні змін до паспорту прив`язки чи проекту.
- розміщені з порушенням вимог пунктів 2.5 та 2.6 цих Правил.
Згідно з пунктами 7.3– 7.8 Положення № 4526 (в первинній редакції) було передбачено, що при виявленні ТС, зазначених у пунктах 7.1.1-7.1.4, складається акт довільної форми та районна адміністрація, на території якої розташована ТС, приймає рішення про її демонтаж у 10-денний термін.
Акт обстеження підписують представники районної адміністрації, комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління» та власник ТС.
У разі, якщо власник відмовляється від підписання або від участі в обстеженні копія акта скеровується йому рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Розпорядження районної адміністрації про демонтаж ТС надсилається суб`єкту господарювання протягом 2 днів з дати набрання ним чинності з наданням терміну для добровільного виконання демонтажу ТС у термін до 1 місяця.
Відключення ТС від інженерних мереж проводять експлуатуючі організації цих мереж протягом 10 робочих днів з моменту отримання рішення відповідної районної адміністрації про демонтаж ТС після розірвання угод з вилученням приладів обліку.
У разі невиконання власником ТС вимог пункту 7.6 районна адміністрація звертається до відповідного суду з позовом про примусовий демонтаж ТС, встановленої з порушенням цих Правил.
Таким чином, Розділом 7 Положення № 4526 визначено, що демонтаж тимчасових споруд здійснюється за розпорядженнями районних адміністрацій власниками таких тимчасових споруд. У разі добровільного невиконання таких розпоряджень районних адміністрацій, примусовий демонтаж тимчасових споруд проводиться за рішенням суду.
Згодом ухвалою Львівської міської ради № 6107 від 26.12.2019 «Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова» (далі – ухвала №6107) внесено зміни до Положення № 4526.
Зокрема, згідно з пунктом 7.8 ухвали № 6107 замінено пункти 7.3 – 7.8 Положення №4526 пунктами 7.3 – 7.7 та викладено їх у такій редакції:
7.3. При виявленні ТС, зазначених у підпунктах 7.1.1 – 7.1.4, уповноважена особа районної адміністрації, на території якої розташована ТС, за участю представників комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління», власника ТС, у разі наявності відомостей щодо такої особи, складають акт про дотримання вимог законодавства при розміщенні тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності (надалі – акт про дотримання вимог) у чотирьох примірниках та протокол про адміністративне правопорушення.
Уповноважена особа районної адміністрації на підставі оформленого акта про дотримання вимог надає особисто (або надсилає цінним листом) власнику (користувачу) ТС, у разі наявності відомостей щодо такої особи, вимогу про демонтаж незаконно встановленої ТС у 10-денний термін разом з примірником акта про дотримання вимог.
Один примірник акта та вимоги про демонтаж із зазначенням наслідків її невиконання наклеюється на ТС та здійснюється фотофіксація ТС. На фотографії має бути чітко і розбірливо видно інформацію про номер і дату складання вимоги про демонтаж та акта про дотримання вимог. 
Вимога про демонтаж та матеріали фотофіксації оприлюднюються на сайті Львівської міської ради.
7.4. Якщо власника не встановлено, або якщо власник (користувач) відмовився добровільно демонтувати ТС, районна адміністрація скеровує примірник акта, вимоги про демонтаж, матеріали фотофіксації в управління архітектури та урбаністики департаменту містобудування для підготовки рішення виконавчого комітету про демонтаж.
7.5. У рішенні виконавчого комітету визначається:
7.5.1. Уповноважена особа на виконання демонтажу ТС.
7.5.2. Терміни демонтажу ТС та місце зберігання демонтованої ТС.
7.5.3. Призначення відповідальних осіб за відновлення благоустрою з визначенням термінів виконання робіт з відновлення благоустрою.
7.6. Проведення робіт з демонтажу ТС здійснюється у такому порядку:
7.6.1. До початку здійснення робіт з демонтажу уповноважена особа для відключення ТС від інженерних мереж доводить до відома відповідні експлуатуючі організації вищезазначене рішення виконавчого комітету про демонтаж.
7.6.2. Демонтаж ТС уповноважена особа здійснює у присутності представників районної адміністрації. У разі необхідності уповноважена особа залучає представників державних органів, міських служб та організацій, Львівського комунального підприємства «Львівсвітло», Львівського комунального підприємства «Муніципальна варта», правоохоронних органів тощо.
7.6.3. Під час демонтажу ТС складаються такі документи:
7.6.3.1. Акт проведення демонтажу, де зазначаються дата, час, підстава демонтажу, присутні під час демонтажу особи, відмітка про присутність власника/користувача ТС під час процедури демонтажу, а також опис ТС, що демонтується (зноситься): геометричні розміри, матеріал, наявність підключення до мереж електро- та водопостачання і перелік візуально виявлених недоліків, пошкоджень.
7.6.3.2. Фото місця розташування ТС до та після проведення демонтажу з прив`язкою до місцевості.
7.6.3.3. Акт опису майна, що знаходиться у ТС на момент демонтажу або акт про відсутність такого майна.
Акт проведення демонтажу та акт опису майна складається у 3-х примірниках та підписується особами, які брали участь у демонтажу.
7.6.4. Якщо розмір, вага, конфігурація тощо тимчасових споруд не дозволяє провести демонтаж та евакуацію у цілісному стані, уповноважена на виконання демонтажу особа проводить розділення тимчасової споруди на конструктивні елементи, про що зазначається в акті проведення демонтажу.
7.6.5. Один примірник акта проведення демонтажу залишається в уповноваженої особи, другий примірник уповноважена особа надсилає в управління архітектури та урбаністики департаменту містобудування. Третій примірник – вручається власнику ТС (у разі його встановлення) або надсилається йому поштою цінним листом.
7.6.6. Після складання акта проведення демонтажу, ТС демонтується і перевозиться на майданчик тимчасового зберігання та передається відповідальній особі під розписку.
7.7. Власник ТС має право повернути ТС та майно, що знаходилось в ній на момент демонтажу. Для цього він повинен надати такі документи:
7.7.1. Заяву про повернення ТС з описом майна, що було в ній на момент демонтажу.
7.7.2. Квитанцію про сплату вартості проведених робіт з демонтажу, витрат, пов`язаних зі зберіганням ТС та майна, що перебувало в ній на момент демонтажу, а також витрат з відновлення об`єкта благоустрою».
Суд встановив, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.11.2020 у справі №380/2335/20, серед іншого, визнано протиправним та нечинним підпункт 7.8 пункту 7 ухвали Львівської міської ради № 6107.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2020 апеляційну скаргу Львівської міської ради залишено без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.11.2020 у справі №380/2335/20 без змін.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27.01.2022 відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі №380/2335/20.
Відтак, в Положенні № 4526 передбачено порядок демонтажу самовільно встановлених тимчасових споруд. Зокрема, при виявлені самовільно встановленої тимчасової споруди складається акт довільної форми та районна адміністрація, на території якої розташована тимчасова споруда приймає рішення про її демонтаж у 10-денний термін. Акт обстеження підписують представники районної адміністрації, комунального підприємства Адміністративно-технічне управління та власник тимчасової споруди. У разі, якщо власник відмовляється від підписання або від участі в обстеженні копія акта скеровується йому рекомендованим листом з повідомленням про вручення. У разі невиконання власником тимчасової споруди вимог п. 7.6 районна адміністрація звертається до відповідного суду з позовом про примусовий демонтаж тимчасової споруди, встановленої з порушенням цих Правил (пункти 7.4, 7.5, 7.8. Положення № 4526).
Слід зазначити, що оскільки ухвала Львівської міської ради від 26 грудня 2019 року № 6107 визначає перелік ТС для здійснення підприємницької діяльності на території міста Львова, суд констатує, що така ухвала є регуляторним актом.
Аналогічний висновок у подібних спірних правовідносинах міститься у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 310/6300/16-а та від 16 травня 2023 року у справі № 380/3195/22.
З огляду на це суд зазначає, що відповідно до статті 4 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» під час розробки та прийняття органом місцевого самоврядування або іншим уповноваженим суб`єктом акта регуляторного характеру, мають бути дотримані такі вимоги: враховані інтереси суб`єктів господарювання, суспільні інтереси (територіальної громади) та інтереси держави у такій мірі, щоб це забезпечувало їх збалансованість; обґрунтовано необхідність нормативного регулювання саме у запропонованому у відповідному регуляторному акті формі та порядку; відповідне нормативне регулювання має бути передбачуваним для суб`єктів господарювання у достатній мірі; якщо такі суб`єкти добросовісно та з дотримання усіх вимог законодавства здійснюють свою господарську діяльність, то нові регуляторні норми (правила, заходи) не повинні перешкоджати такій діяльності, крім випадків об`єктивної та мотивованої необхідності дотримання законодавства, захисту національної безпеки та суспільних інтересів тощо.
Повертаючись до питання повноважень Виконавчого комітету Львівської міської ради щодо прийняття спірного рішення про демонтаж тимчасової споруди, виходячи з системного аналізу наведених норм законодавства та обставин справи, суд уважає обґрунтованими доводи позивача, що у Виконавчого комітету Львівської міської ради були відсутні повноваження на прийняття оскаржуваного рішення, оскільки вказані дії відносяться до повноважень Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради. 
Адже, повноваження щодо прийняття розпорядження про демонтаж тимчасової споруди повернулись до районних адміністрацій у відповідності до Положення № 4526 у попередній редакції.
Більше того, у відповідності до п. 7.8 Розділу 7 Положення № 4526, у редакції чинній після згаданого вище рішення суду у справі №380/2335/20, у разі невиконання власником ТС вимог пункту 7.6 районна адміністрація звертається до відповідного суду з позовом про примусовий демонтаж ТС, встановленої з порушенням цих Правил.
Серед іншого, суд не може залишити поза увагою і те, що відповідач при прийнятті спірного рішення керувався ухвалою міської ради від 08.07.2021 № 1081 «Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради».
Даною ухвалою затверджено Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради, згідно п. 37 Розділу ІІ, якого до повноважень виконавчого комітету належить прийняття рішень щодо тимчасових споруд, які розміщені з порушеннями вимог законодавства України та актів міської ради.
При цьому, конкретизації яких саме рішень даний пункт не містить, як і інші пункти цього розділу.
Більше того, суд звертає увагу відповідача, що до спірних правовідносин застосовуються саме норми Положення № 4526, який є нормативно-правовим актом, що регулює відносини в сфері встановлення тимчасових споруд та відповідно у своїй діяльності його повинні дотримуватись не тільки суб`єкти господарювання, а й сама Львівська міська рада та її виконавчі органи, як учасники даних відносин.
Підсумовуючи викладене, суд висновує, що повноважним органом з прийняття рішень, у формі розпоряджень про демонтаж тимчасових споруд є відповідна районна адміністрація, у відповідності до чинних нормативно-правових актів локальної дії.
Щодо аргументів відповідача про наявність у нього повноважень щодо прийняття рішень про демонтаж тимчасових споруд на підставі пункту 12.2.6 Правил благоустрою Львівської міської територіальної громади, затверджених ухвалою Львівської міської ради від 21.04.2011 року № 376, якою також керувався при прийнятті спірного рішення, то дана норма стосується малих архітектурних форм, а не тимчасових споруд, правовий статус яких різниться. Як наслідок, такий аргумент суд відхиляє, як помилковий.
Щодо покликань відповідача на численну практику Верховного Суду стосовно контролю органів місцевого самоврядування за благоустроєм населеного пункту, суд не заперечує таке право, втім наголошує, що у межах спірних правовідносин судом встановлюються обставини наявності повноважень у відповідача на прийняття рішень про демонтаж тимчасових споруд саме на підставі норм нормативно-правових актів локальної дії.
У свою чергу правові висновки Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду, на які посилається відповідач, не стосувались застосування нормативно-правових актів Львівської міської ради, а тому не є релевантними до обставин даної справи. 
Що стосується доводів відповідача про те, що для провадження підприємницької діяльності у ТС потрібно бути включеним у комплексну схему, мати паспорт прив`язки ТС та договір оренди окремих конструктивних елементів благоустрою, а дозвільні документи на ТС, стосовно якої прийнято спірне рішення Виконавчого комітету від 21.06.2024 № 850 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 » у позивача відсутні, то суд такі відхиляє, з огляду на наступне.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 18.04.2018 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2018 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Львівської міської ради, Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради задоволено. Визнано протиправною та скасовано ухвалу Львівської міської ради № 2371 від 14.09.2017 року «Про внесення змін до ухвали міської ради від 02.03.2017 року №1568 «Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова». Визнано протиправним та скасовано розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №522 від 18.10.2017 року «Про демонтаж тимчасової споруди торговельного призначення для здійснення підприємницької діяльності за адресою м. Львів, вул. О. Кошиця, 7». Зобов`язано Львівську міську раду відновити у Комплексній схемі розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності тимчасову споруду торгівельного призначення, що розташована за адресою: м. Львів, вул. О. Кошиця, 7. 
Постановою Верховного Суду від 01 червня 2022 року касаційну скаргу Львівської міської ради - залишено без задоволення. Постанову Галицького районного суду м. Львова від 18 квітня 2018 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2018 року по справі №461/7998/17 - залишено без змін.
Втім, відповідач при прийнятті спірного рішення не врахував обставини, які встановлені у справі №461/7998/17.
Більше того, жодних обґрунтувань та доводів, які викладені у відзиві на позовну заяву, що позивачем допущено значні відхилення від вимог, встановлених актами Львівської міської ради та нормами Порядку розміщення тимчасових споруд, затвердженого наказом № 244 від 21.10.2011 року Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України, а саме, влаштовано фундаменти павільйонів, зблоковані павільйони об`єднані в один об`єкт із капітальних конструкцій, зблоковані тимчасові споруди насправді набули вигляду цілісного об`єкту містобудування та встановлено ТС на вул. Кошиця, 7 площею 112 кв.м., ані лист від 09.04.2024 № 39-вих-48073 Виконавчого комітету Львівської міської ради, ані спірне рішення від 21.06.2024 року № 850 «Про демонтаж тимчасової споруди на вул. О. Кошиця, 7», не містить.
Відтак, суд уважає доречними доводи позивача щодо необхідності дотримання відповідачем принципу «належного урядування», відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України». 
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оскільки у даній справі оспорюється рішення прийняте відповідачем, суб`єктом владних повноважень, суд відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, перевіряє чи прийнято воно: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Підсумовуючи викладене, з огляду на характер та юридичне значення установлених конкретних фактичних обставин справи, суд висновує, що відповідачем не дотримано приписи ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому оскаржуване рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 21.06.2024 № 850 «Про демонтаж тимчасової споруди на вул. О. Кошиця, 7» є протиправним та підлягає скасуванню.
У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору. А інші доводи та заперечення сторін у справі висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до вимог ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову повністю.
Щодо розподілу судових витрат суд враховує наступне.
Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.
Згідно з частиною 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до правил абзацу першого частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Суд встановив, що за подання цього позову до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Львівської міської ради на користь позивача належить стягнути 3028,00 грн сплаченого судового збору.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, такі будуть вирішені судом із урахуванням та в порядку, передбаченому ч. 7 ст. 139, ст. 252 КАС України, після подання детального переліку наданих послуг правової допомоги та розрахунку згідно із ст. 134 КАС України.
Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд 
УХВАЛИВ:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до виконавчого комітету Львівської міської ради (пл. Ринок, 1, м. Львів, 79008, ЄДРПОУ 26256622), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради (вул. Липинського, 11, Львів, 79000, ЄДРПОУ 04056115), Департаменту природних ресурсів, будівництва та розвитку громад Львівської міської ради (пл. Ринок,1, м. Львів, 79008, ЄДРПОУ 34857473) про визнання протиправним та скасування рішення – задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 21.06.2024 № 850 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 ».
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Львівської міської ради на користь Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 3028,00 грн сплаченого судового збору.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу. 
Повне рішення складено 15 липня 2026 року.

Суддя	Клименко Оксана Миколаївна