УХВАЛА
10 липня 2026 року
місто Київ
справа № 681/1723/25
провадження № 61-8314ск26
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сакари Н. Ю. розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 11 травня 2026 року про повернення апеляційної скарги та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 25 травня 2026 року про залишення апеляційної скарги без руху у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Хмельницької філії товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2026 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 11 травня 2026 року про повернення апеляційної скарги та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 25 травня 2026 року про залишення апеляційної скарги без руху.
Щодо оскарження ухвали Хмельницького апеляційного суду від 25 травня 2026 року про залишення апеляційної скарги без руху
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 25 травня 2026 року клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору залишено без задоволення. Апеляційну скаргу на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 26 лютого 2026 року залишено без руху.
Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України в касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Перелік ухвал суду, які підлягають касаційному оскарженню, чітко визначається процесуальним законом (частина перша статті 389 ЦПК України). У переліку ухвал суду апеляційної інстанції, які підлягають касаційному оскарженню, ухвала про скасування заходів забезпечення позову відсутня.
Отже, ухвала суду апеляційної інстанції про залишення апеляційної скарги без руху окремо від відповідного рішення (ухвали, постанови) суду не підлягає.
Тобто така ухвала суду апеляційної інстанції не може бути окремим предметом касаційного оскарження.
Відповідно до частини другої статті 406 ЦПК України скарги на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду першої інстанції чи постанови суду апеляційної інстанції, включаються до касаційної скарги на відповідне рішення чи постанову. У разі подання касаційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення чи постанови суду, суд повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.
Отже, касаційна скарга ОСОБА_1 ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 25 травня 2026 року про залишення апеляційної скарги без руху підлягає поверненню заявнику. 
Щодо оскарження ухвали Хмельницького апеляційного суду від 11 травня 2026 року про повернення апеляційної скарги
Касаційна скарга була подана з пропуском строку на касаційне оскарження, оскільки направлена до Верховного Суду засобами поштового зв`язку 19 червня 2026 року.
В касаційній скарзі заявник вказує, що оскільки ухвалу апеляційного суду від 11 травня 2026 року він отримав 21 травня 2026 року, касаційна скарга подана в межах строків, визначених процесуальним законом, тобто без клопотання.
Верховний Суд визнає помилковими доводи ОСОБА_1 щодо дотримання процесуального строку, з огляду на таке.
Відповідно до частини першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Тобто, строк на касаційне оскарження судового рішення апеляційної інстанції вважається не пропущеним, в разі подання касаційної скарги в межах тридцяти днів з дня проголошення судового рішення або з дня складення його повного тексту.
В інших випадках, коли касаційна скарга подана за межами вказаних вище строків, особа має клопотати про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження судового рішення, зокрема обґрунтовуючи датою отримання цього рішення або іншими об`єктивними обставинами.
Ураховуючи, що оскаржувана ухвала Хмельницького апеляційного суду винесена 11 травня 2026 року, тридцятиденний строк на касаційне оскарження цього судового рішення закінчився 10 червня 2026 року, проте касаційна скарга подана 19 червня 2026 року, а отже є такою, що направлена до суду з пропуском процесуального строку.
Водночас, до скарги заявником не додано клопотання про його (строк) поновлення, при цьому, суд касаційної інстанції не має повноважень з власної ініціативи поновлювати пропущений процесуальний строк.
Відповідно до частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.
Таким чином, заявнику потрібно надіслати на адресу суду заяву про поновлення строку на касаційне оскарження зі зазначенням поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження судових рішення, підтверджених доказами.
Також, касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки заявником у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документу, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.
У касаційній скарзі міститься клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги повністю згідно норм Конституції України, міжнародних договорів ратифікованих Україною, рішень Європейського суду з прав людини, рішень Конституційного Суду України, на підставі частини третьої статті 136 ЦПК України, згідно висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 906/308/20 щодо положення пункту 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір».
До клопотання додано відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, відповідно до яких інформація щодо джерел/сум виплачених доходів за період з січня 2023 року до червня 2025 року відсутня.
Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу за попередній календарний рік фізичної особи, яка подає позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу; або 2) особами, які подають позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу, є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю; або 4) заявником (позивачем) у межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) є юридична або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, яка перебуває у судових процедурах розпорядження майном, санації або реструктуризації боргів, за клопотанням арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією) або боржника.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про судовий збір» суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
За правилом частини третьої статті 8 Закону України «Про судовий збір» при визначенні майнового стану особи для цілей цієї статті суд може враховувати інформацію про розмір доходів за попередній календарний рік, перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, наявність у власності нерухомого, рухомого майна та/або іншого цінного майна, а також інші обставини, які мають значення для оцінки майнового стану особи.
Отже, суд може вирішити відповідне клопотання за майновими критерієм, тобто враховуючи майновий стан сторони.
Водночас, долучені до клопотання відомості не відображають майновий стан заявника в повному обсязі, оскільки додані до клопотання документи, не свідчать про відсутність джерел доходів взагалі, зокрема, одержання доходів від майна, наявність самого майна (рухомого, нерухомого), що зумовлює обов`язок власника у його утримані, відкриття банківських рахунків (депозитних), тощо.
Серед іншого, відсутність доходів у заявника понад два роки взагалі, Верховний Суд не враховує, оскільки вказане очевидно не свідчить про дійсність такого майнового стану враховуючи загальні потреби життєдіяльності кожної фізичної особи та необхідність їх матеріального забезпечення.
Крім цього, передбачена статтею 8 Закону України «Про судовий збір» можливість звільнення від сплати судового збору або відстрочення сплати судового збору є правом суду, а не його обов`язком й застосовується, як правило, у виключних випадках.
За наведених обставин Верховний Суд не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, тому відмовляє у задоволенні клопотання.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент подачі позовної заяви) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Станом на 01 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 3 328,00 грн.
Відповідно до підпункту 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Отже, розмір судового збору за подання касаційної скарги становить 665,60 грн (3 328 х 0,2).
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві, Печерський район, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA288999980313151207000026007, код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.
Керуючись статтями 185, 390, 392, 393, 394 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Хмельницького апеляційного суду від 25 травня 2026 року повернути заявнику.
Відмовити в задоволенні клопотання  ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Хмельницького апеляційного суду від 11 травня 2026 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали до 24 липня 2026 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали щодо оформлення касаційної скарги відповідно до вимог статті 392 ЦПК України касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н. Ю. Сакара