ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2026 року | м. Львів | Справа № 140/6273/25 пров. № А/857/51926/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді Курильця А.Р.,
суддів Кузьмича С.М., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року у справі № 140/6273/25 за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

суддя в 1-й інстанції Сорока Ю.Ю.,
час ухвалення рішення 03 листопада 2025 року,
місце ухвалення рішення м.Луцьк,
дата складання повного тексту рішення 03 листопада 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 суму матеріальної шкоди у розмірі 17 134 (сімнадцять тисяч сто тридцять чотири) гривні 11 копійок.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що підставами для прийняття означеного наказу, зокрема є: акт здачі прийому справ посади начальника автомобільної служби технічної частини військової частини НОМЕР_1 . Таким чином, відповідача звільнено зі служби у запас без будь-яких зауважень. Відтак, відповідачем не доведено заподіяння саме відповідачем шкоди через його протиправну поведінку у вигляді не виконання (не належного виконання) службових обов`язків, не установлено вину відповідача та причинного зв`язку між його протиправною поведінкою і настанням шкоди, оскільки не підтверджуються належними, достовірними та допустимими доказами.
Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав, а саме.

Судом встановлено, що відповідно до вимог наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) “Про призначення службового розслідування” від 17.06.2024 №1175 було призначено службове розслідування для уточнення причин, умов та обставин, які призвели до ризику втрат майна служби пально-мастильних матеріалів тилу логістики військової частини НОМЕР_1 вартістю 1 059 990 гривень 00 копійок (один мільйон п`ятдесят дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто гривень нуль копійок), встановлення ступеня вини посадових осіб військової частини НОМЕР_1 , чиї дії або бездіяльність стали причиною настання події.
В ході службового розслідування встановлено, що відповідно до пункту 13.21 розділу V Зведеного плану діяльності з внутрішнього аудиту в системі Міністерства оборони України на 2024-2026 роки аудиторською групою 5 територіального управління внутрішнього аудиту Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України було проведено внутрішній аудит військової частини НОМЕР_1 за період з 01.01.2022 по 31.03.2024.
Згідно з довідкою за результатами аудиторського дослідження служби пально-мастильних матеріалів тилу логістики військової частини НОМЕР_1 та медичної служби військової частини НОМЕР_1 , виданої 5 територіальним управлінням внутрішнього аудиту Служби внутрішнього аудиту Міністерства оборони України встановлено, що на час проведення аудиту (станом на 01.04.2024) за військовою частиною НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 , яка розформована у травні 2023 року, обліковується майно номенклатури служби пально-мастильних матеріалів тилу логістики військової частини НОМЕР_1 у сумі 1 059 992 гривні 43 копійки (один мільйон п`ятдесят дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок три копійки). На час проведення аудиту (станом на 01.04.2024) за військовою частиною НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 , обліковується майно номенклатури служби пально-мастильних матеріалів тилу логістики військової частини НОМЕР_1 у сумі 1 059 992 гривні 43 копійки (один мільйон п`ятдесят дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок три копійки).
Під час аудиту ініційовано проведення зняття залишків майна номенклатури служби пально-мастильних матеріалів тилу логістики військової частини НОМЕР_1 , яке за даними фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 обліковувалось за військовою частиною НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 .
За підсумками роботи внутрішньо-перевірочної комісії встановлено недостачу пально-мастильних матеріалів на загальну суму 1 059 992 гривні 43 копійки (один мільйон п`ятдесят дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок три копійки) на підставі акту зняття залишків від 23.04.2024 № 69.
Із акту зняття залишків №69 від 23.04.2024 встановлено, що внутрішньо-перевірочна комісія військової частина НОМЕР_1 провела перевірку залишків майна номенклатури служби пально-мастильних матеріалів тилу логістики військової частини НОМЕР_1 , яке обліковане за військовою частиною НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 на суму 1 059 992 гривні 43 копійки (один мільйон п`ятдесят дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок три копійки) та встановила, що воно фактично відсутнє.
Службовим розслідуванням встановлено, що майор ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді заступника командира частини з тилу військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 (яка розформована в травні 2023), протягом 2022-2023 років отримував пально-мастильні матеріали для потреб військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 згідно з наступними документами: накладна №8 від 25.03.2022; накладна №12 від 29.03.2022; накладна №31 від 13.04.2022; накладна №34 від 16.04.2022; накладна №70 від 27.05.2022; накладна №78 від 04.06.2022; накладна №79 від 05.06.2022; накладна №137 від 21.08.2022; накладна №175 від 09.10.2022; накладна №7 від 13.01.2023; накладна №13 від 19.01.2023; накладна №26 від 31.03.2023; накладна №33 від 15.02.2023; накладна №76 від 25.03.2023; накладна №92 від 09.04.2023; накладна №112 від 25.04.2023; накладна №117 від 01.05.2023; накладна №114 від 29.04.2023; накладна № 128 від 05.05.2023; накладна №143 від 19.05.2023.
Встановлено, що майор ОСОБА_2 , перебуваючи протягом 2022-2023 років на посаді заступника командира частини з озброєння військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 (яка розформована в травні 2023), відповідно до своїх посадових обов`язків здійснював контроль за обліком та списанням пально-мастильних матеріалів у військовій частині НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 .
Під час службового розслідування була частково віднайдена документація, а саме: акти, шляхові листи, донесення про списання військового майна, які були недоопрацьовані майором ОСОБА_1 та майором ОСОБА_2 та передані для опрацювання комісії на списання матеріальних цінностей служби пально-мастильних матеріалів тилу логістики військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до донесення №177 про наявність та рух пального та мастильних матеріалів за період з 21.02.2023 по 20.04.2023 встановлено, що у військовій частині НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 у період з 21.02.2023 по 20.04.2023 відбувся рух пально-мастильних матеріалів, який відображений в розшифровці напрацювання техніки та витрат пально-мастильних матеріалів, згідно з актами списання: №195 від 19.07.2024; №196 від 19.07.2024; №197 від 19.07.2024; №198 від 19.07.2024; №199 від 19.07.2024; №200 від 19.07.2024; №201 від 19.07.2024; №202 від 19.07.2024; № 203 від 19.07.2024; № 204 від 19.07.2024; №205 від 19.07.2024; №206 від 19.07.2024; №207 від 19.07.2024; №208 від 19.07.2024; №209 від 19.07.2024; №210 від 19.07.2024; №211 від 19.07.2024, а також відомостей щодо визначення залишкової вартості майна служби пально-мастильних матеріалів тилу логістики військової частини НОМЕР_1 відповідно до призначених службових розслідувань №736 від 07.03.2023, №1622 від 26.05.2023; №750 від 08.03.2023 та №1175 від 17.06.2024.
У довідці №1 про вартісну оцінку завданої шкоди державі згідно з актом службового розслідування №22368 від 01.08.2024 описано співвідношення завданої шкоди до кількості пально-мастильних матеріалів, які стали об`єктом недостачі, зокрема, сума загальної шкоди завданої майором ОСОБА_1 та майором ОСОБА_2 становить 34 268,22 гривень.
За результатами службового розслідування було встановлено, що отримана недостача пально-мастильних матеріалів служби пально-мастильних матеріалів тилу логістики військової частини НОМЕР_1 у сумі 34 268 гривень 22 копійки (тридцять чотири тисячі двісті шістдесят вісім гривень двадцять дві копійки) є наслідком бездіяльності посадових осіб військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 , а саме: майора ОСОБА_1 та майора ОСОБА_2 , які в рівній мірі відповідальні за організацію та ведення обліку та списання пально-мастильних матеріалів, що були використані військовою частиною НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 за період 2022-2023 років.
Таким чином, службовим розслідуванням встановлено, що колишнім заступником командира частини з тилу військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_1 не була якісно організована робота з обліку, прийому, видачі та списання військового майна, що призвело до нестач військового майна служби пально-мастильних матеріалів тилу логістики військової частини НОМЕР_1 та завдало шкоду державі на суму 17 134 гривні 11 копійок.
З метою досудового врегулювання даного спору Військовою частиною НОМЕР_1 на адресу майора ОСОБА_1 було надіслано 04.09.2024 повідомлення про добровільне відшкодування завданої шкоди.
Оскільки військова частина НОМЕР_1 не отримала відповіді від майора ОСОБА_1 на зазначене повідомлення, йому було повторно надіслано 01.11.2024 повідомлення про добровільне відшкодування завданої.
Станом на день подання позовної заяви, відповідей на вказані повідомлення від майора ОСОБА_1 отримано не було, завдана шкода не відшкодована в добровільному порядку, у зв`язку з чим військова частина НОМЕР_1 звернулася з позовною заявою до суду.
При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.
Згідно із статтею 9 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України “Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України” від 24.03.1999 №548-ХІV (далі – Статут ВС ЗСУ) військовослужбовці Збройних Сил України мають і права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до статті 11 Статуту ВС ЗСУ необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.
Статтею 16 Статуту ВС ЗСУ визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
За приписами статей 26, 27 Статуту ВС ЗСУ військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України “Про оборону України” дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України “Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі” від 03.10.2019 №160-ІХ (далі – Закон №160-ІХ).
Відповідно до пунктів 4, 5 статті 1 Закону №160-ІХ у цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні:
матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності;
пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.
Згідно з частиною першою статті 7 Закону №160-ІХ розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону №160-ІХ у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

З матеріалів справи вбачається, що отримана недостача пально-мастильних матеріалів служби пально-мастильних матеріалів тилу логістики військової частини НОМЕР_1 у сумі 34 268 гривень 22 копійки (тридцять чотири тисячі двісті шістдесят вісім гривень двадцять дві копійки) є наслідком бездіяльності посадових осіб військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 , а саме: майора ОСОБА_1 та майора ОСОБА_2 , які в рівній мірі відповідальні за організацію та ведення обліку та списання пально-мастильних матеріалів, що були використані військовою частиною НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 за період 2022-2023 років, у зв`язку із чим останні були притягнуті до повної матеріальної відповідальності.
Таким чином, службовим розслідуванням встановлено, зокрема, що колишнім заступником командира частини з тилу військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_1 не була якісно організована робота з обліку, прийому, видачі та списання військового майна, що призвело до нестач військового майна служби пально-мастильних матеріалів тилу логістики військової частини НОМЕР_1 та завдало шкоду державі на суму 17 134 гривні 11 копійок.
Однак, як встановлено судом, наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 18.01.2024 №7 майора ОСОБА_1 було звільнено з військової служби у запас.
Відтак, у зв`язку із звільненням зі служби відповідача, який притягнутий до матеріальної відповідальності, та його відмовою від добровільного відшкодування шкоди, суд дійшов висновку про наявність правових та фактичних підстав для задоволення позовних вимог.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року у справі № 140/6273/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя | | А. Р. Курилець
судді | | С. М. Кузьмич
| | О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 09 вересня 2026 року.