ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2026 р. | Справа № 520/1898/26

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Семененко М.О. , Подобайло З.Г. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О.) від 26.05.2026 по справі № 520/1898/26
за позовом ОСОБА_1 
до  ІНФОРМАЦІЯ_1 , Начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить суд: 
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 від 22.10.2025 про відмову у переміщенні до військової частини НОМЕР_1 на рівну посаду у зв`язку з потребою у догляді за непрацездатною та хворою матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , інвалідом 2 групи, що потребує постійної сторонньої допомоги відповідно до висновку № 3548 від 24.05.2023 КНП «Міська поліклініка № 3» Харківської міської ради;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 , начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняти рішення, відповідно до пунктів 123, 124 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, про переміщення ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 на рівну посаду у зв`язку з потребою у догляді за непрацездатною та хворою матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , інвалідом 2 групи, що потребує постійної сторонньої допомоги відповідно до висновку № 3548 від 24.05.2023 КНП «Міська поліклініка № З» Харківської міської ради.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду 26.05.2026 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що сімейні обставини є однією з підстав призначення військовослужбовців на рівні посади, яке здійснюється на особисте прохання військовослужбовця (п. 93 Положення № 11105/2009). Апелянт наголошує, що законодавець не ставить у залежність переміщення військовослужбовця від наявності у непрацездатних чи хворих батьків інших дітей, які можуть та відповідно до статті 202 СК України зобов`язані їх утримувати. Обов`язковою умовою переміщення військовослужбовця є наявність документів, які підтверджують потребу у догляді за непрацездатними чи хворими батьками.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому проти її задоволення заперечував та просив відмовити у її задоволенні. Вказав, що позивач помилково трактує норму пункту 124 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009 (далі – Положення № 1115/2009) як безумовний обов`язок командира здійснити переміщення за клопотанням військовослужбовця. Пункт 124 Положення № 1115/2009 визначає підстави та порядок ініціювання переміщення (за клопотанням військовослужбовця), але не встановлює автоматичної процедури задоволення такого клопотання без прийняття відповідного управлінського рішення командиром. Додані капітаном ОСОБА_4 до рапорту від 22.10.2025 документи, вказують на наявність у матері ОСОБА_5 інших членів сім`ї, зокрема сина – ОСОБА_6 , який може та відповідно до статті 202 Сімейного кодексу України зобов`язаний утримувати непрацездатну мати, що не обумовлює наявність підстав для застосування пункту 124 Положення № 1115/2009. Питання переміщення військовослужбовця є правом, а не обов`язком, яке належить до дискреційних повноважень начальника, і в даному випадку, таке питання вирішено, порушень вимог Положення №1115/2009 щодо переміщення особового складу з боку ІНФОРМАЦІЯ_1 не допущено. 
Крім того, відповідач наголошує, що відповідно до наказу начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону від 26.01.2026 № 132-ОС ОСОБА_7 вважається таким, що самовільно залишив військову частину (місце проходження служби) з 23.01.2026, ОСОБА_8 припинено виплату грошового, здійснення продовольчого, речового та інших видів забезпечення та поширення на нього пільг і соціальних гарантій, встановлених законодавством для військовослужбовців. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 02.02.2026 внесено відомості до реєстру провадження № 62026100130000894 за частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України відносно ОСОБА_9 . Згідно з викладеними у витязі обставинами, капітан ОСОБА_7 у період з 21.01.2026 по теперішній час вчасно без поважних причин не з`явився на місце служби.
Позивач у відповіді на відзив на апеляційну скаргу заперечив обставини викладені відповідачем та вказав, що Актом перевірки сімейного стану військовослужбовця складеного комісією ІНФОРМАЦІЯ_5 встановлено, що у ОСОБА_3 , інваліда ІІ групи, окрім сина ОСОБА_1 відсутні члени сім`ї, які могли здійснювати постійний догляд. Медичні документи що підтверджують встановлення рідним сестрі та брату інвалідності надавалися разом з рапортами ОСОБА_1 . 
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 22.10.2025 капітаном ОСОБА_1 , начальником першої прикордонної застави Другого відділу прикордонної служби типу (С) НОМЕР_3 прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону поданий рапорт начальнику НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України ОСОБА_10 про переміщення до військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_4 прикордонний загін) на рівну посаду у зв`язку з потребою у догляді за непрацездатною та хворою матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , інвалідом 2 групи, що потребує постійної сторонньої допомоги відповідно до висновку № 3548 від 24.05.2023 КНП «Міська поліклініка № 3» Харківської міської ради.
До вказаного рапорту позивачем були додані копії наступних документів:
1. Паспорт громадянина України ОСОБА_11 .
2. Посвідчення серія НОМЕР_5 ОСОБА_11 , видане 10 квітня 2023 року.
3. Службове посвідчення НОМЕР_6 ОСОБА_11 .
4. Свідоцтво про народження серія НОМЕР_7 ОСОБА_11 .
5. Паспорт громадянина України ОСОБА_2 .
6. Пенсійне посвідчення ОСОБА_2 серія НОМЕР_8 .
7. Довідка до акту огляду медико-соціальної комісії серія 12ААВ № 342080 ОСОБА_2 .
8. Висновок № 3548 від 24.05.2023 КНП «Міська поліклініка № 3» Харківської міської ради.
9. Висновок № 3335 про наявність порушення функцій організм через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі. Дата видачі 24.04.2023.
10. Акт встановлення факту встановлення догляду № 85 від 03.10.2024, складений Управління соціального захисту населення Адміністрації Немшплянського району Харківської міської ради.
11.Паспорт громадянина України ОСОБА_12 .
12. Пенсійне посвідчення ОСОБА_12 .
13. Паспорт громадянина України ОСОБА_13 .
14. Довідка про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_13 .
15. Свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_9 ОСОБА_13 
НОМЕР_10 . Свідоцтво про розірвання шлюбу серія НОМЕР_11 ОСОБА_14 .
17. Витяг з Державного реєстру цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища ОСОБА_12 № НОМЕР_12 .
18. Свідоцтво про народження НОМЕР_13 ОСОБА_12 .
19. Витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 6700/25/1584/В про встановлення 3 групи інвалідності ОСОБА_15 . 
20. Висновок Європейського радіологічного центру від 05.02.2025 ОСОБА_15 .
21. Висновок мультидисциплінарної комісії КНП «Обласний центр онкології» від 13.02.2025, виданий ОСОБА_15 .
22. Висновок Європейського радіологічного центру від 18.09.2025, виданий ОСОБА_16 .
23. Паспорт громадянина України ОСОБА_17 .
24. Пенсійне посвідчення по інвалідності 3 гр. інвалід армії ОСОБА_17 .
25. Свідоцтво про народження серія НОМЕР_14 ОСОБА_18 .
26. Витяг з Державного реєстру цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища ОСОБА_19 № НОМЕР_15 .
27. Витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 169/25/5727/В про встановлення 3 групи інвалідності ОСОБА_19 
17.12.2025 на засіданні атестаційної комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 з порядком денним «Про переміщення особового складу за сімейними обставинами» розглядалися рапорти ОСОБА_1 , начальника першої прикордонної застави Другого відділу прикордонної служби типу (С) третьої прикордонної комендатури швидкого реагування (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону, з 19.09.2025 майор, 21 т.р. за сімейними обставинами у зв`язку з потребою в догляді за матір`ю ОСОБА_20 .
Рішенням атестаційної комісії ІНФОРМАЦІЯ_6 від 17.12.2025 залишене без реалізації порушене клопотання ОСОБА_1 .
Листом від 11.01.2026 № 08/484-26-Вих. начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_21 на адвокатський запит від 06 січня 2026 р. повідомив, що додані капітаном ОСОБА_22 до рапорту від 22.10.2025 документи, вказують на наявність у ОСОБА_23 іншого сина - ОСОБА_24 , який може та відповідно до статті 202 Сімейного кодексу України зобов`язаний утримувати непрацездатну мати, що не обумовлює наявність підстав для застосування пункту 124 Положення № 1115/2009. У зв`язку із встановленням вищезазначених обставин у переміщенні капітану ОСОБА_25 було відмовлено.
Не погодившись з відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що питання переміщення військовослужбовців є правом, а не обов`язком, яке належить до дискреційних повноважень відповідача. На думку суду, наведені у рапорті позивачем сімейні обставини та інші поважні причини, визначені позивачем у позовній заяві, не дають підстави для підтвердження необхідності переміщення позивача для проходження військової служби в іншому населеному пункті, адже позивачем не надано доказів того, що його брат ОСОБА_6 , за станом здоров`я чи іншими поважними причинами не може здійснювати догляд за матір`ю. Сама по собі наявність іншого сина вказує на те, що позивач не є єдиною особою, яка здатна забезпечити необхідний догляд, що було враховано атестаційною комісією при прийнятті рішення.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 65 Конституції України Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно зі статтею 2 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
На підставі частини четвертої статті 2 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Статтею 3 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” визначено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Статтею 28 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, дія якого поширюється на військовослужбовців Державної прикордонної служби України (…) передбачено, що єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.
Єдиноначальність - принцип управління, за яким керівникові надаються широкі управлінські повноваження при персональній відповідальності за результати роботи.
Порядок проходження громадянами України військової служби у Державній прикордонній службі України у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період, в тому числі і звільнення з військової служби передбачений Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України.
В зв`язку з військовою агресією Російською Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України “Про правовий режим воєнного стану” Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався відповідними нормативно-правовими актами та триває на теперішній час.
Згідно із статтею 1 Закону України “Про оборону України” особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до статті 1 Закону України “Про правовий режим воєнного стану” воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
На підставі пункту 2 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_7 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Відповідно до положень Закону України “Про Державну прикордонну службу України” Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення, основними обов`язками якої, зокрема є: припинення будь-яких спроб незаконної зміни проходження лінії державного кордону України; припинення у взаємодії з відповідними правоохоронними органами збройних конфліктів та інших провокацій на державному кордоні України; участь у взаємодії із Збройними Силами України та іншими військовими формуваннями у відбитті вторгнення або нападу на територію України збройних сил іншої держави або групи держав; участь у виконанні заходів територіальної оборони, а також заходів, спрямованих на додержання правового режиму воєнного і надзвичайного стану.
Таким чином, військовослужбовці Державної прикордонної служби України починаючи з 24 лютого 2022 року здійснюють передбачені Законами України “Про правовий режим воєнного стану” та “Про Державну прикордонну службу України” заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканості.
Порядок проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період визначений Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженим Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009 (далі – Положення № 1115/2009 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 12 Положення № 1115/2009 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців з державою, зокрема включення їх до списків особового складу органів Держприкордонслужби або виключення з таких списків, присвоєння та позбавлення військових звань, пониження та поновлення у військових званнях, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо, оформлюється письмовими наказами на підставі документів, види та форма яких установлюються наказом Міністерства внутрішніх справ України.
Згідно з пунктом 13 Положення № 1115/2009 право видавати накази по особовому складу мають Голова Державної прикордонної служби України та згідно з визначеними ним повноваженнями посадові особи з числа його заступників, керівник розвідувального органу Адміністрації Держприкордонслужби, начальники (командири) регіональних управлінь, органів охорони державного кордону, загонів Морської охорони, ректор вищого військового навчального закладу Держприкордонслужби, начальники навчальних центрів, науково-дослідних установ та органів забезпечення, які утримуються на окремих штатах і за посадами яких штатом передбачено військове звання підполковника (капітана 2 рангу) і вище (далі - начальники).
Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється наказом Міністерства внутрішніх справ України.
На підставі абзацу першого підпункту 2 пункту 89 Положення № 1115/2009 призначення військовослужбовців на посади, звільнення з посад та зарахування їх у розпорядження здійснюється осіб офіцерського складу на посади в органах Держприкордонслужби, за якими передбачено граничне військове звання до майора (капітана 3 рангу) включно, - наказом начальника відповідного органу Держприкордонслужби.
Відповідно до підпункту 5 пункту 93 Положення № 1115/2009 призначення військовослужбовців на посади здійснюється на рівні посади:
у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів (далі - організаційно-штатні заходи) - за рішенням відповідного начальника;
у разі проведення заміни у місцевостях з особливими природними географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з установленим строком військової служби), а також закінчення граничного строку перебування на окремих посадах або в органах (підрозділах), які виконують завдання в районах проведення антитерористичної операції чи залучені до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, або забезпечують їх здійснення;
для набуття практичного досвіду управлінської діяльності в органах (їх структурних підрозділах) Держприкордонслужби різного рівня - за рішенням відповідного начальника;
для більш доцільного використання за напрямом підготовки або спеціальністю - за рішенням відповідних начальників або на особисте прохання військовослужбовця;
за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії - за рішенням відповідних начальників або на особисте прохання військовослужбовця;
за сімейними обставинами - на особисте прохання військовослужбовця;
за результатами атестації - за рішенням відповідного начальника;
у разі скасування військовослужбовцю допуску до державної таємниці - на посаду, не пов`язану з державною таємницею, - за рішенням відповідного начальника;
вагітних військовослужбовців-жінок за їх клопотанням відповідно до медичного висновку - на посади з більш легкими умовами військової служби, а також військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до трьох років, за їх клопотанням, у разі неможливості виконання ними обов`язків за попередньою посадою;
у разі коли військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній з керівництвом підлеглими особами, виконанням завдань з охорони державного кордону, - за рішенням відповідного начальника;
у разі виникнення обставин, передбачених абзацом першим пункту 111 цього Положення, - за рішенням відповідного начальника.
Згідно підпункту 6 пункту 93 Положення № 1115/2009 призначення військовослужбовців на посаду здійснюється на нижчі посади:
у зв`язку з проведенням організаційно-штатних заходів у разі неможливості призначення на рівну посаду - за згодою військовослужбовця;
за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військоволікарської комісії - за згодою чи на особисте прохання військовослужбовця;
за результатами атестації - за рішенням відповідного начальника;
на особисте прохання військовослужбовця;
у порядку реалізації накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України дисциплінарного стягнення - за рішенням відповідного начальника;
у разі скасування військовослужбовцю допуску до державної таємниці - на посаду, не пов`язану з державною таємницею, - за згодою військовослужбовця, у разі неможливості призначення на рівну посаду;
вагітних військовослужбовців-жінок за їх клопотанням відповідно до медичного висновку - на посади з більш легкими умовами військової служби, а також військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до трьох років, за їх клопотанням, у разі неможливості виконання ними обов`язків за попередньою посадою та за відсутності рівних посад;
у разі коли військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній з керівництвом підлеглими особами, виконанням завдань з охорони державного кордону, в разі неможливості призначення на рівну посаду - за рішенням відповідного начальника;
у разі виникнення обставин, передбачених абзацом першим пункту 111 цього Положення, за відсутності рівних посад - за рішенням відповідного начальника.
Відповідно до п. 123 вказаного Положення переміщення на рівні посади та переміщення на нижчі посади у випадках, передбачених абзацами четвертим, шостим та десятим підпункту 6 пункту 93 цього Положення (у тому числі в іншу місцевість), здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків:
- неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, в яку його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії;
- неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують;
- потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця у тому ж населеному пункті, за наявності документів, які це підтверджують.
Переміщення військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом, на іншу посаду у зв`язку зі службовою необхідністю чи за станом здоров`я здійснюється за рішенням командування без згоди військовослужбовця в разі відповідно службової необхідності або наявності медичного висновку про доцільність використання військовослужбовця на інших посадах або в іншій місцевості.
Отже, вказаною нормою передбачено перелік обставин, за наявності яких переміщення на рівні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків, зокрема, потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, за наявності документів, які це підтверджують.
У п.124 Положення № 1115/2009 закріплено, що призначення військовослужбовця на рівну посаду, а в разі відсутності такої посади - на нижчу посаду в іншу місцевість за станом здоров`я його або членів його сім`ї, які проживають разом із ним, здійснюється начальником органу Держприкордонслужби в межах повноважень за зверненням військовослужбовця за наявності відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії, а таке призначення військовослужбовця, викликане потребою у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та проживають у місцевості, в яку планується переміщення військовослужбовця, здійснюється на підставі клопотання військовослужбовця за наявності документів, які це підтверджують.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, мати позивача ОСОБА_3 , є особою з інвалідністю ІІ групи загального захворювання та їй протипоказана важка фізична праця, інсоляція, що підтверджується довідкою МСЕК серія 12 ААВ № 342080 від 22.05.2023.
Також, суд зазначає, що відповідно до висновку № 3548 від 24.05.2023 КНП "Міська поліклініка № 3" Харківської міської ради мати позивача потребує постійної сторонньої допомоги, до самообслуговування не здатна.
Листом від 11.01.2026 № 08/484-26-Вих. начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 Олександр Птиця на адвокатський запит від 06 січня 2026 р. повідомив, що додані капітаном ОСОБА_22 до рапорту від 22.10.2025 документи, вказують на наявність у ОСОБА_23 іншого сина - ОСОБА_24 , який може та відповідно до статті 202 Сімейного кодексу України зобов`язаний утримувати непрацездатну мати, що не обумовлює наявність підстав для застосування пункту 124 Положення № 1115/2009. У зв`язку із встановленням вищезазначених обставин у переміщенні капітану ОСОБА_25 було відмовлено.
Відповідно до п. 4.15 розділу IV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, що затверджена наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року № 170 (зареєстрована у Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 року за № 438/16454) переміщення по службі в іншу місцевість військовослужбовців, які мають потребу за станом свого здоров`я або за станом здоров`я членів сімей змінити місце служби і проживання, а також за сімейними обставинами та з інших поважних причин, або на нижчу на один ступінь посаду за ініціативою військовослужбовця (крім військовослужбовців, які займають посади, за якими передбачені військові звання старший лейтенант або молодший сержант (старшина 2 статті)) провадиться на особисте прохання відповідно до підпунктів 2, 3 пункту 82 Положення за рапортом військовослужбовця, поданим за підпорядкуванням.
Сімейними обставинами та іншими поважними причинами для переміщення військовослужбовця можуть бути:
виховання військовослужбовцем дитини з інвалідністю віком до 18 років, або утримання повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю I або II групи, або виховання дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;
наявність особи з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови, що така особа є членом сім`ї військовослужбовця першого або другого ступеня споріднення, та відсутності інших членів сім`ї, які здійснюють догляд, або необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розвитку, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів;
хвороба військовослужбовця або члена його сім`ї, якщо така хвороба згідно з висновком військово-лікарської або лікарсько-експертної комісії перешкоджає військовослужбовцю проходити службу в даній місцевості чи проживати в ній членові його сім`ї;
переміщення дружини (чоловіка) військовослужбовця, які проходять військову службу за контрактом, на нове місце служби в порядку, визначеному пунктом 114 Положення.
До членів сім`ї військовослужбовця належать особи, які внесені в особову справу військовослужбовця в порядку, визначеному Інструкцією з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 15 вересня 2022 року № 280, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2022 року за № 1407/38743 (у редакції наказу Міністерства оборони України від 14 жовтня 2024 року № 687) (далі - Інструкція з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що наведені у рапорті позивачем сімейні обставини, не дають підстави для підтвердження переміщення позивача для проходження військової служби в іншому населеному пункті. Приймаючи рішення про відмову в задоволенні рапорту, відповідачем враховано, що ОСОБА_1 не надав підтверджувальної інформації про підстави неможливості надання догляду ОСОБА_3 , - ОСОБА_26 , за станом здоров`я чи іншими поважними причинами не може здійснювати догляд за матір`ю. Сама по собі наявність іншого сина вказує на те, що позивач не є єдиною особою, яка здатна забезпечити необхідний догляд, що було враховано атестаційною комісією при прийнятті рішення.
Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, питання переміщення військовослужбовців є правом, а не обов`язком, яке належить до дискреційних повноважень відповідача, і відповідач в першу чергу повинен приймати рішення з врахуванням оперативної обстановки, рівня укомплектованості підрозділів, рівня бойової та мобілізаційної готовності. 
Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах вимог та доводів апеляційної скарги позивача, у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
На підставі викладеного, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
З огляду на вищенаведений підхід, колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставин справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.05.2026 по справі № 520/1898/26 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя | (підпис) | І.С. Чалий
Судді | (підпис)  (підпис) | М.О. Семененко   З.Г. Подобайло