24.06.26
33/812/223/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

“24” червня 2026 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд

у складі: головуючої – судді   Фаріонової О. М.

за участю секретаря    Каси Г.    
особи, яка притягується до 
адміністративної відповідальності    ОСОБА_1 
захисника    Петренко К. Д.
потерпілої      ОСОБА_2 
її представника – адвоката    Родіонової В. Є.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_2 на постанову Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 квітня 2026 року, якою щодо 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 

- провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-4 та ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Встановлені судом першої інстанції обставини. 

За змістом протоколу серії ВАД № 873780, ОСОБА_1 26 лютого 2026 року та протягом тривалого часу за місцем свого проживання байдуже відносилась до виконання передбачених законодавством обов`язків щодо виховання та навчання своєї малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: не приділяла значної уваги навчанню дитини, не проводила виховні та роз`яснювальні бесіди щодо необхідності здобуття середньої освіти, внаслідок чого дитина втратила цікавість до навчального процесу; не забезпечила сина необхідними технічними засобами для вільного доступу до відвідування онлайн занять в навчальному закладі, у зв`язку із чим дитина залишилась покинутою без навчання та не відвідувала онлайн-заняття без поважних причин протягом тривалого часу, з початку 2025/2026 навчального року, чим порушила ч. 5 ст. 6 Закону України «Про загальну середню освіту» та ч. 3 ст. 150 Сімейного кодексу України та ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства».

Дії ОСОБА_1 за вказаним протоколом кваліфіковані за ч. 1 ст. 184 КУпАП, тобто в ухиленні від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітньої дитини. 

За змістом протоколу ВАД № 724675, ОСОБА_1 у період з вересня 2025 по 25 лютого 2026 року, будучи матір`ю малолітнього ОСОБА_3 , який є учнем 3-го класу Рівненського закладу ЗЗСО I-III ступенів Миколаївського району Миколаївської області, систематично вчиняла булінг стосовно вчителя початкових класів ОСОБА_2 , а саме: цькувала, принижувала, використовуючи соціальну мережу, умисно поширювала неправдиву та образливу інформацію, яка принижувала честь та гідність педагогічного працівника, тим самим вчинила дії психологічного насильства та могла завдати шкоду її психічному здоров`ю.

Дії ОСОБА_1 за вказаним протоколом кваліфіковані за ч. 1 ст. 173-4 КУпАП, тобто у вчиненні булінгу (цькування), тобто діянні учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному насильстві, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному здоров`ю потерпілої. 

Суддя місцевого суду об`єднала в єдине провадження два протоколи у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 173-4 та ч. 1 ст. 184 КУпАП, з присвоєнням їм єдиного номеру №483/322/26 (провадження №3/483/71/2026), з урахуванням того, що судом зазначені протоколи розглядалися одночасно у відношенні ОСОБА_1 . 

Закриваючи провадження у справі у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП, суд першої інстанції зазначив, що наведені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини щодо невиконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків, а саме незабезпечення необхідних умов для навчання та виховання дитини, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Закриваючи провадження у справі у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 173-4 КУпАП, суд зазначив, що не встановлено належних та допустимих доказів, які б беззаперечно свідчили про те, що ОСОБА_1 своїми діями переслідувала мету вчинення булінгу відносно вчителя шляхом розміщення відеороликів у соціальній мережі «TikTok». 

Суд звернув увагу, що досліджені у судовому засіданні відеозаписи не є персоніфікованими, тобто не містять назви конкретного навчального закладу та жодних прізвищ. Крім того, з їх змісту не вбачається, що поведінка та/або висловлювання ОСОБА_1 носили образливий, принизливий або дискримінаційний характер. Суд вважав, що в контексті справи, яка розглядається, важливим є розмежування права на свободу вираження поглядів щодо організації навчального процесу та булінгу відносно вчителів.

Суд дійшов висновку, що досліджені у судовому засіданні докази у своїй сукупності не підтверджують наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-4 КУпАП. 

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_2 просить постанову скасувати, та винести нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 184, ч. 1 ст. 173-4 КУпАП та притягнути її до відповідальності. 

Потерпіла не погоджується із вказаною постановою, вважає її незаконною, такою, що порушує її права. Зазначила, що судом викривлено докази у справі, зазначено неповну інформацію щодо показань свідків, не надано оцінку деяким доказам, фактично проігноровано права дитини щодо здобуття освіти, виправдано недбале ставлення матері щодо своїх обов`язків у сприянні дитині в отриманні знань, виправдано зухвале ставлення до вчителя. 

Апелянт оспорює висновки суду в частині закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП, наводячи доводи щодо незгоди із рішенням в цій частині.

Також апелянт висловила незгоду із висновком суду в частині закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-4 КУпАП. Потерпіла зазначила, що ОСОБА_1 здійснила неправомірні дії, що є булінгом відносно неї як вчителя її малолітнього сина ОСОБА_4 , аби уникнути адміністративної відповідальності через невиконання батьківських обов`язків. Пояснила, що 24.02.2026 після чергового невиконання дитиною домашніх завдань, ОСОБА_2 зателефонувала матері дитини першою. Розмова була емоційною. Разом з тим, до матеріалів справи ОСОБА_1 надала обрізану розмову, яка вирвана з контексту та не несе в собі повного змісту. В кінці розмови ОСОБА_2 попросила допомагати дитині та сприяти в освітньому процесі, оскільки дитина хороша і має здібності, якщо їй допомагати. Просить звернути увагу, що саме після того, як вчитель зазначила про те, що вона не виконує батьківських обов`язків і не допомагає дитині, ОСОБА_1 подзвонила на гарячу лінію о 16:12 год. та повідомила про те, що вчитель залякує дитину, затримує дитину на перерві, підвищує голос. 
Зазначила, що після вказаної розмови із ОСОБА_1 , вчитель написала доповідну директору про вказану ситуацію та про те, що дитина без поважних причин пропустила 24 дні занять. 

Крім того, через принизливе ставлення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулась до лікарні та одразу їй було відкрито лікарняний через критичний стан, та серцевий напад. З 25.02.2026 вчитель знаходилась на лікарняному. 

Вказала, що 25.02.2026 директором школи надано повідомлення в поліцію. Після чого, ОСОБА_1 звернулась 25.02.2026 о 13:59 год. повторно на гарячу лінію, та повідомила, що саме ОСОБА_2 протиправно повідомила поліцію про недобросовісне виконання матір`ю своїх обов`язків. Хоча вчитель вже була на лікарняному та повідомлення робило керівництво школи. 

Зазначила, коли ОСОБА_1 зрозуміла, що такими діями в неї не виходить виправдати невиконання своїх батьківських обов`язків, вона виклала в «TikTok» відео, де дискредитувала репутацію вчителя, чим вчинила над нею булінг. 

Щодо пояснень в суді свідка ОСОБА_5 , яка повідомила, що ОСОБА_2 обіцяла, що не буде більше кричати на ОСОБА_4 , стверджує, що вона (потерпіла) ніколи їй про це не говорила, оскільки ніколи не кричала на дитину. 

Зазначила, що жодного посилання у постанові суду немає й на підтримку вчителя ОСОБА_2 всіма батьками інших учнів та підтримки педагогічного колективу. В матеріалах справи наявна характеристика вчителя від профспілкового комітету. Вказала, що після вчинення булінгу, вона знаходилась на лікарняному з 25.02.2026 по 04.03.2026. 

Наразі вона має серйозні проблеми із серцем після отриманого стресу, та її лікування продовжується. Однак, судом не було зазначено про це в постанові взагалі. 

На думку апелянта, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, судом першої інстанції було проявлено упередженість до вчителя та повністю виправдано протиправні дії матері, як по відношенню до вчителя, так і бездіяльність відносно дитини. 

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник Петренко К. Д. просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 - без змін. 

Положення закону, яким керувався суд апеляційної інстанції при постановленні рішення.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно з положеннями ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частинами 1-3 статті 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності до закону.

Згідно зі статтею 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частина 1 статті 173-4 КУпАП передбачає відповідальність за булінг (цькування), тобто діяння учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи або такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого. 

Законом України «Про охорону дитинства» визначено, що булінг (цькування) - психологічне, фізичне, економічне чи сексуальне насильство, тобто будь-яке умисне діяння (дія або бездіяльність), у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, яке систематично вчиняється особою стосовно дитини, з якою вони є учасниками одного колективу, або дитиною стосовно іншого учасника одного колективу та яке порушує права, свободи, законні інтереси потерпілої особи та/або перешкоджає виконанню нею визначених законодавством обов`язків.

У пункті 4 розділу І Порядку реагування на випадки булінгу (цькування), який затверджений наказом МОН України від 28.12.2019 №1646 "Деякі питання реагування на випадки булінгу (цькування) та застосування заходів виховного впливу в закладах освіти" вказано, що ознаками булінгу (цькування) є систематичне вчинення учасниками освітнього процесу діянь стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи та (або) такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, в тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, а саме: умисне позбавлення їжі, одягу, коштів, документів, іншого майна або можливості користуватися ними, перешкоджання в отриманні освітніх послуг, примушування до праці та інші правопорушення економічного характеру; словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи; будь-яка форма небажаної вербальної, невербальної чи фізичної поведінки сексуального характеру, зокрема принизливі погляди, жести, образливі рухи тіла, прізвиська, образи, жарти, погрози, поширення образливих чуток; будь-яка форма небажаної фізичної поведінки, зокрема ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, завдання ударів; інші правопорушення насильницького характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. 

Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при ухваленні рішення.

Щодо висновків суду в частині закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП. 

Частиною 2 ст. 294 КУпАП передбачено вичерпний перелік суб`єктів, які наділені правом оскаржувати постанову судді у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі потерпілий.

Згідно оскаржуваної постанови, провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-4, ч. 1 ст. 184 КУпАП.

Не погодившись з вказаною постановою, ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою. Разом з тим, ОСОБА_2 не є потерпілою у справі про адміністративне правопорушення за протоколом, складеним щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП, але вона є потерпілою за протоколом, складеним щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-4 КУпАП. 

За такого, ОСОБА_2 не наділена правом апеляційного оскарження постанови в частині закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП. 

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням того, що судом одночасно щодо ОСОБА_1 розглянуто дві справи про адміністративне правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 173-4 та ч. 1 ст. 184 КУпАП, які об`єднані в єдине провадження, судом ухвалено рішення за наслідками розгляду цих справ. 

За таких обставин, суд апеляційної інстанції не мав процесуальної можливості повернути апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка не має права на апеляційне оскарження постанови суду в частині висновків в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП, оскільки ОСОБА_2 визнана потерпілою у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-4 КУпАП та в цій частині оскаржила постанову в апеляційному порядку. 

Тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову в частині оскарження рішення про закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо  ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП - підлягає закриттю, оскільки  ОСОБА_2 не має права на апеляційне оскарження рішення суду в цій частині.

Щодо висновків суду в частині закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-4 КУпАП. 

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком про відсутність у діях ОСОБА_1 складу вказаного адміністративного правопорушення з наступних підстав. 

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, у період з вересня 2025 по 25 лютого 2026 року, ОСОБА_1 , будучи матір`ю малолітнього ОСОБА_3 , який є учнем 3-го класу Рівненського закладу ЗЗСО I-III ступенів Миколаївського району Миколаївської області, систематично вчиняла булінг стосовно вчителя початкових класів ОСОБА_2 , а саме: цькувала, принижувала, використовуючи соціальну мережу, умисно поширювала неправдиву та образливу інформацію, яка принижувала честь та гідність педагогічного працівника, тим самим вчинила дії психологічного насильства та могла завдати шкоду її психічному здоров`ю. 

Дії ОСОБА_1 органом, який склав протокол про адміністративне правопорушення, кваліфіковані за ч. 1 ст. 173-4 КУпАП – булінг (цькування).

З матеріалів справи вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення складено у відношенні ОСОБА_1 , яка є матір`ю малолітнього ОСОБА_3 . У протоколі зазначено, що саме матір малолітньої дитини - ОСОБА_1 , вчинила булінг стосовно вчителя початкових класів – потерпілої ОСОБА_2 .

Разом з тим, при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не враховано, що булінг - це дія або бездіяльність, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи або такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого була або могла бути заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту учасників освітнього процесу. 

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених у диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання шкоди, яка була заподіяна фізичному або психічному здоров`ю потерпілому. 

Суд апеляційної інстанції наголошує, що булінг (цькування) може вчинятися лише стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи або такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу. 

В даному випадку, будь-які дії ОСОБА_1 до вчителя  ОСОБА_2 , не можуть бути розцінені як булінг та кваліфіковані за ст. 173-4 КУпАП, оскільки матір малолітньої дитини не є суб’єктом адміністративного правопорушення, у вчиненні якого потерпіла ОСОБА_2 просить визнати винною ОСОБА_1 .

За такого, доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_6 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-4 КУпАП позбавлені підстав, оскільки ОСОБА_1 не є суб`єктом вказаного адміністративного правопорушення та у даному випадку не може бути притягнута до адміністративної відповідальності. 

Оскільки суд першої інстанції прийняв рішення про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-4 КУпАП, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, постанова в цій частині є законною, а тому підлягає залишенню без змін. 

Керуючись ст. 294 КУпАП, суд ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 квітня 2026 року в частині оскарження зазначеного рішення про закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо  ОСОБА_1  за ч. 1 ст. 184 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, - закрити.

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_2 в частині оскарження постанови Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 21 квітня 2026 року про закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо  ОСОБА_1  за ч. 1 ст. 173-4 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, залишити без задоволення, а постанову в цій частині – без змін. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя       О. М. Фаріонова