ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" липня 2026 р. Справа№ 910/15411/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Барсук М.А.
суддів: Руденко М.А. 
Пономаренка Є.Ю. 

при секретарі: Овчинніковій Я.Д.;

за участю представників сторін:
від позивача: Горик В.М.;
від відповідача 1: Хоменко В.О.;
від відповідача 2: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ековтор-транс"
на рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2026
у справі №910/15411/25 (суддя Сівакова В.В.)
за позовом Акціонерного товариства "Укрсиббанк" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ековтор-транс",
ОСОБА_1 
про стягнення 1 380 342,94 грн, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог 

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства "УкрСиббанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ековтор-Транс" та ОСОБА_1 про солідарне стягнення 1.380.342,94 грн.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі укладеного кредитного договору № 11527374000 від 09.11.2021 позивачем надано відповідачу-1 кредит у розмірі 3.112.951,00 грн, строком користування до 08.11.2023. Згідно умов кредитного договору відповідач-1 зобов`язується повернути кредит у повному обсязі в терміни, що встановлені графіком погашення кредиту та сплатити плату за користування кредитом у вигляді процентів, комісій згідно п. 1.3. кредитного договору. 
З метою забезпечення виконання зобов`язань відповідачем-1 за кредитним договором, між позивачем та відповідачем-2 (поручитель) укладено договори поруки № 286931 (основний борг) та № 286932 (проценти та інші платежі) від 09.11.2021. Відповідно до п. 1.4. договорів поруки, відповідальність поручителя і боржника є солідарною. 
У зв`язку з тим, що відповідач-1 порушив взяті на себе договірні зобов`язання, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення 1 380 342,94 грн, з яких 1 367 677,65 грн прострочена заборгованість за кредитом та 12 665,29 грн проценти за користування простроченим кредитом за період з 01.11.2025 по 30.11.2025.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.03.2026 позовні вимоги задоволено повністю. 
Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ековтор-транс" та ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Укрсиббанк" 1 367 677,00 грн заборгованості за кредитом, 12 665,29 грн процентів за користування кредитом.
В обґрунтування рішення суд першої інстанції зазначив, що відповідач-1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість перед позивачем, яка становить 1 367 677,65 грн прострочена заборгованість за кредитом та 12 665,29 грн проценти за користування простроченим кредитом
Суд першої інстанції також відхилив доводи відповідача-1 на те, що згідно поданих ним платіжних інструкцій залишок по кредиту становить 396 267,36 грн, оскільки позивачем зараховувались кошти відповідача-1 не тільки в погашення кредиту, але й в погашення процентів за користування кредитом та процентів за користування простроченим кредитом, які за умовами кредитного договору розраховуються за різними ставками та у певній черговості. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Екватор-транс" через підсистему "Електронний суд" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2026 та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог повністю.
Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:
- директор ТОВ «Ековтор-Транс» ОСОБА_1 підписуючи/укладаючи кредитний договір № 11527374000 від 09 листопада 2021 року, перевищив свої повноваження, оскільки згідно вимог статуту укладення такого договору потребувало погодження/надання згоди від Загальних зборів учасників Товариства;
- згідно наданих суду першої інстанції виписок можна стверджувати, що залишок по кредиту, якщо такий існує, складає лише 396 267,36 грн.;
- позивачем було заявлено клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи, яке безпідставно було відхилено судом першої інстанції;
- позивачем було пропущено строк позовної давності із заявленими вимогами.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.04.2026 матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Екватор-транс" у судовій справі № 910/15411/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Барсук М.А., Пономаренко Є.Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ековтор-транс" - залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.
30.04.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Ековтор-транс" про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано доказ сплати судового збору у розмірі 24 598,17 грн.
Ухвалою суду від 05.05.2026 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 17.06.2026.
У зв`язку із рішенням Вищої ради правосуддя від 07.05.2026 про відсторонення судді Кропивної Л.В. від здійснення правосуддя, та, відповідно, неможливості вчинити процесуальні дії, розпорядженням Північного апеляційного господарського суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/15411/25.
Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи №910/15411/25 сформовано колегію суддів у складі: головуюча суддя - Барсук М.А., судді Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.
Ухвалою суду від 22.06.2026 (з урахуванням ухвали 30.06.2026) апеляційну скаргу прийнято до свого провадження та призначено справ до розгляду на 21.07.2026. 
Ухвалою суду від 13.07.2026 розгляд справи призначено в режимі відеоконференції.

Позиції учасників справи

22.05.2026 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Явка представників сторін

Представники відповідача 2 у судове засідання 21.07.2026 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи сторони повідомлялись належним чином шляхом направлення процесуальних документів до електронного кабінету в системі «Електронний суд».
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.
А тому, з урахуванням принципу розумності строків розгляду справи судом, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя, передбаченого Конституцією України і гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (право на справедливий суд), враховуючи рекомендації, викладені у пункті 2.2. Правил організації ефективного господарського судочинства, затверджених рішенням загальних зборів суддів Північного апеляційного господарського суду № 5 від 29.05.2024, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у судовому засіданні 21.07.2026 за відсутності представника відповідача 2.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

09.11.2021 між Акціонерним товариством "Укрсиббанк" (Банк, кредитор, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ековтор-Транс" (Клієнт, позичальник, відповідач-1) було укладено кредитний договір № 11527374000 (далі - кредитний договір).
Відповідно до п. 1.1. кредитного договору Банк надає Клієнту кредит в сумі 3.112.951,00 грн, а Клієнт зобов`язується прийняти, належним чином використати і повернути банку кредит та сплатити плату за користування ним у порядку та на умовах, визначених договором. Кредит надається одним траншем в розмірі зазначеної суми кредиту.
Підписуючи цей договір сторони погоджуються з умовами та порядком надання, обслуговування та погашення Кредиту, викладених у цьому договорі та у "Правилах (договірних умовах) обслуговування суб`єктів господарювання, відокремлених підрозділів юридичних осіб, осіб, що проводять незалежну професійну діяльність, представництв - клієнтів AT "Укрсиббанк" (далі - Правила). Підписи Сторін під цим Договором вважаються одночасно підписами сторін під Правилами, та сторони визнають, що Правила є невід`ємною частиною договору і не підлягають додатковому підписанню сторонами.
Згідно з п. 1.1.2 кредитного договору кредит надається шляхом зарахування Банком коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок Клієнта № НОМЕР_1 у кредитора для подальшого використання за цільовим призначенням.
Відповідно до п. 1.2 кредитного договору надання кредиту здійснюється з 09.11.2021.
З поданої позивачем виписки за кредитним договором за період з 09.11.2021 по 02.12.2025 вбачається, що 11.11.2021 Банк надав відпоідачу-1 кредит в сумі 3.112.951,00 грн, що не заперечується відповідачем-1.
Згідно з п. 1.2.2. кредитного договору Клієнт зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення Кредиту (додаток № 2 до договору), але в будь-якому випадку не пізніше 08.11.2023, якщо тільки відповідно до умов договору не застосовується інший термін повернення заборгованості за кредитом.
Клієнт зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти, комісії, штрафи та інші платежі відповідно до умов договору на рахунок № НОМЕР_2 у кредитора, а якщо реквізити для погашення траншу зазначені в заяві на видачу траншу, то погашення здійснюється на зазначений рахунок.
Згідно з п. 1.3. кредитного договору під терміном "плата за кредит" у даному договорі розуміються як проценти так і комісії:
1.3.1. Для строкової суми кредиту встановлюється фіксована процентна ставка в розмірі 10,9% річних.
1.3.2. Для простроченої суми кредиту встановлюється процентна ставка у подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми кредиту на дату виникнення такого прострочення.
1.3.3. Проценти нараховуються та сплачуються у порядку, передбаченому Правилами.
1.3.4. Клієнт сплачує Банку комісії згідно з додатком № 1 до договору у порядку, визначеному Правилами.
Так, між позивачем та відповідачем до кредитного договору було укладено додаткові угоди № 1 від 10.03.2022 та № 1 від 20.06.2022, згідно яких сторонами внесено зміни до додатку № 2 до кредитного договору "Графік погашення кредиту".
З матеріалів справи вбачається, що відповідач у період з 09.12.2021 по 17.11.2025 здійснював погашення заборгованості за наданим кредитом та процентами з посиланням на кредитний договір.
Відповідно до п. 2.1 кредитного договору виконання зобов`язань Клієнта за договором забезпечується порукою ОСОБА_1 .
Так, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 09.11.2021 між Акціонерним товариством "Уксиббанк" (кредитор) та ОСОБА_1 (поручитель, відповідач-2) укладено договір поруки № 286931 (основний борг) (далі - договір поруки).
Відповідно до п. 1.1 договору поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання зобов`язань боржника (ТОВ "Ековтор-Транс") перед кредитором, що виникли з основного договору, а саме щодо сплати суми основного боргу за основним договором, а саме 3.112.951,63 грн. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язань боржника за основним договором. 
Згідно з п. 1.4 договору поруки відповідальність поручителя і боржника щодо виконання основного зобов`язання є солідарним.
Відповідно до п. 1.3 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за основним договором частково, а саме за порушення основного зобов`язання боржником в межах суми, що становить 3.112.951,63 грн. Поручитель відповідає перед кредитором у зазначеному в цьому пункті розмірі протягом строку дії поруки, зазначеного у п. 3.1 цього договору, незалежно від суми будь-яких погашених зобов`язань за основним договором.
За умовами п. 3.1 договору поруки сторони домовились, що строк дії поруки, а саме строк протягом якого кредитор має право пред`явити вимоги до поручителя, становить 12 років з дати укладення цього договору.
Також, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 09.11.2021 між Акціонерним товариством "Уксиббанк" (кредитор) та ОСОБА_1 (поручитель, відповідач-2) укладено договір поруки № №286932 (проценти та інші платежі).
Відповідно п. 1.1. договору поруки поручитель зобов`язується відповідати за виконання позичальником зобов`язань перед кредитором щодо сплати процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. (основне зобов`язання). 
Згідно з п. 1.4 договору поруки відповідальність поручителя і боржника щодо виконання основного зобов`язання є солідарним.
Відповідно до п. 1.3 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за основним договором частково, а саме за порушення основного зобов`язання боржником в межах суми, що становить 1 556 475,81 грн. Поручитель відповідає перед кредитором у зазначеному в цьому пункті розмірі протягом строку дії поруки, зазначеного у п. 3.1 цього договору, незалежно від суми будь-яких погашених зобов`язань за основним договором.
За умовами п. 3.1 договору поруки сторони домовились, що строк дії поруки, а саме строк протягом якого кредитор має право пред`явити вимоги до поручителя, становить 12 років з дати укладення цього договору.
Спір виник внаслідок того, що позичальник свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, а тому відповідачі, як солідарні боржники, мають сплатити наявну заборгованість, зокрема 1 367 677,65 грн заборгованості за кредитом та 12 665,29 грн процентів за користування простроченим кредитом.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Статями 11, 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.
За своєю правовою природою, укладений між позивачем та відповідачем 1 договір, є кредитним договором, відносини щодо якого регулюються нормами параграфу 2 Розділу ІІІ Книги п`ять Цивільного кодексу України.
У силу положень статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Як вірно встановлено судом першої інстанції, банк надав позичальнику 23.10.2021 року кредитні кошти в розмірі 3 112 951,00 грн, що підтверджується випискою за кредитним договором за період з 09.11.2021 по 02.12.2025.
Таким чином, банк виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу-1 кредитні кошти у порядку, сумі, строки та на умовах, передбачених Кредитним договором.
Доводи відповідача 1, що кредитний договір укладений з боку відповідача-1 директором з перевищенням повноважень, тому кредитний договір є нікчемним, правомірно відхилені судом першої інстанції з наступних підстав.
За правилами абзацу 2 частини 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Загальні положення про юридичну особу унормовані у главі 7 Цивільного кодексу України (статті 80- 112).
Частиною 1 та 2 статті 92 Цивільного кодексу України встановлено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов`язків і здійснювати їх через своїх учасників.
Відповідно до частини 1 та 2 статті 97 Цивільного кодексу України управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.
Виконавчий орган товариства вирішує всі питання, пов`язані з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що є компетенцією загальних зборів учасників товариства або іншого його органу. Здійснюючи управлінську діяльність, виконавчий орган реалізує колективну волю учасників товариства, які є носіями корпоративних прав (Рішення Конституційного Суду України від 12.01.2010 № 1-рп/2010).
Отже, юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи. Виконавчим органом товариства є директор (або правління, дирекція тощо), який вирішує всі питання, пов`язані з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що є компетенцією загальних зборів учасників товариства або іншого його органу.
За змістом частини 3 статті 92 Цивільного кодексу України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.
Таким чином, абзац 1 частини 3 статті 92 Цивільного кодексу України встановлює обов`язок органу управління юридичної особи діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.
Водночас абзац 2 частини 3 статті 92 Цивільного кодексу України регулює діяльність товариства в особі свого органу управління у відносинах із третіми особами та встановлює правило, за яким у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили (презумпція повноцінності всіх дій директора у правовідносинах з третіми особами).
Винятком із цього правила є випадок, коли третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Доведення цього факту покладається на юридичну особу.
Так, апелянт посилається на п.п. 14.1. та 14.3.2. статуту ТОВ «ЕКОВТОР-ТРАНС», які встановлюють, що правочин, вартість майна, робіт або послуг предмету якого, перевищує 50 (п`ятдесят) відсотків вартості чистих активів Товариства станом на кінець попереднього кварталу, вважається значним та здійснюється виключно за рішенням про надання згоди на вчинення такого правочину, яке приймається Загальними зборами Учасників Товариства (п. 14.1).
У справі № 914/768/22 з огляду на необхідність встановлення судами наведених обставин щодо добросовісності поведінки контрагента та обізнаності його з повноваженнями органу управління юридичною особою, перед Великою Палатою Верховного Суду постало питання щодо того, чи можна вважати, що посилання у договорі на те, що керівник юридичної особи діє на підставі статуту, свідчить про безумовну обізнаність іншої сторони зі статутом у повному обсязі чи в певній частині або покладає на контрагента обов`язок ознайомитися зі статутом.
Так, у пунктах 89-92 постанови від 03.12.2025 у зазначеній справі Велика Палата дійшла таких висновків:
"89. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
90. Положення договору на зразок «товариство в особі директора, який діє на підставі статуту» вказує на підставу виникнення повноважень особи, яка підписує договір, що вчиняє юридична особа. Цей вираз сам по собі окремо від інших обставин справи не є беззаперечним свідченням обізнаності іншої сторони зі статутом повністю чи в певній частині.
91. Отже, посилання у договорі на те, що особа діє на підставі статуту, не можна беззастережно ототожнювати з тим, що третя особа - контрагент ознайомилася зі статутом. Це посилання не презюмує, що третя особа ознайомлена зі статутом, та не покладає на неї в будь-якому разі обов`язки ознайомлюватися з ним. Питання про те, чи слід вважати особу такою, що знала чи мала знати про перешкоди законному укладенню договору, має вирішувати суд у конкретній справі залежно від її обставин та природи договору.
92. При цьому, вирішуючи питання щодо обізнаності контрагента з повноваженнями органу управління юридичної особи, суди мають враховувати презумпцію достовірності відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру, включаючи дані про обмеження представництва юридичної особи".
У пунктах 104-108 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.12.2025 у справі № 914/768/22 також зазначено таке:
"104. Законодавство покладає на юридичну особу обов`язок внести до Єдиного державного реєстру відомості про юридичну особу, в тому числі інформацію щодо обмеження повноважень керівника юридичної особи, які визначені установчими документами.
105. Покладення на юридичну особу цього обов`язку створює презумпцію достовірності внесених до Єдиного державного реєстру відомостей з метою використання їх, зокрема, під час здійснення господарської діяльності та в межах господарських правовідносин.
106. З огляду на це добросовісний контрагент відповідної юридичної особи має право розраховувати та покладатися на правдивість відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру, в тому числі щодо обсягу повноважень керівника юридичної особи.
107. У цьому і розкривається сутність презумпції достовірності внесених до Єдиного державного реєстру відомостей, реалізація якої покладає на юридичну особу ризики неповідомлення / неповного повідомлення державного реєстратора про наявні обмеження службових осіб заявника, і наслідки невиконання заявником цих вимог не можуть покладатися на контрагента.
108. Отже, ознайомлення контрагента юридичної особи з інформацією з Єдиного державного реєстру про цю юридичну особу, зокрема стосовно обсягу повноважень директора, можна вважати проявом розумної обачності в контексті з`ясування повноважень керівника юридичної особи на представництво її інтересів. Негативні наслідки, спричинені неповідомленням / неповним повідомленням державного реєстратора про наявні обмеження повноважень посадових осіб (органів управління) заявника, а також відображенням у Єдиному державному реєстрі недостовірних (неповних) відомостей про юридичну особу, покладаються на юридичну особу та не можуть покладатися на її контрагента".
В матеріалах справи міститься витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, з якого вбачається, що стосовно директора ТОВ "Ековтор-транс" відсутні будь-які обмеження на укладення правочинів.
При цьому, колегія суддів враховує, що єдиним учасником відповідача 1, його засновником та єдиним бенефіціарним власником ОСОБА_1 , який і виступає директором даного Товариства.
А тому, враховуючи, що єдиним учасником, засновником, кінцевим бенефіціарним власником та директором ТОВ «Ековтор-транс» є ОСОБА_1 , з огляду на відсутність у реєстрі відомостей про наявність будь-яких обмежень у директора на укладення правочинів., що колегія суддів дійшла висновку, що, підписуючи спірний договір як керівник товариства, він одночасно як одноосібний учасник товариства фактично висловив волю на його укладення та погодив вчинення відповідного правочину. 
За таких обставин відсутні підстави вважати, що договір було укладено без належного корпоративного схвалення чи всупереч волі єдиного учасника товариства, оскільки воля товариства та воля його єдиного учасника в цьому випадку збігаються.
При цьому колегія суддів враховує, що правочин, вчинений органом управління юридичної особи з перевищенням повноважень, є оспорюваним та може бути визнаний недійсним з підстав, визначених частиною 1 статті 203, частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України, а не є нікчемним, як зазначає позивач.
Відповідно до приписів ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним
Доказів оспорення та визнання недійсним кредитного договору із зазначених вище підстав матеріали справи не містять.
Колегія суддів також погоджується із висновками суду першої інстанції, що позивачем та відповідачем до кредитного договору було укладено додаткові угоди № 1 від 10.03.2022 та № 1 від 20.06.2022, згідно яких сторонами внесено зміни до додатку № 2 до кредитного договору "Графік погашення кредиту", а у період з 09.12.2021 по 17.11.2025 відповідач 1 здійснював погашення заборгованості за наданим кредитом та процентами з посиланням на кредитний договір, що фактично підтверджує схвалення його особою, від імені якої такий правочин вчинено.
А тому доводи в цій частині колегія суддів відхиляє.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частини 1, 3 статті 1049 ЦК України).
Згідно частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому.
Згідно п. 1.2.2. кредитного договору відповідач 1 зобов`язався повернути кредит у повному розмірі в терміни, що встановлені графіком погашення кредиту (додаток №2 до Договору), але в будь-якому випадку не пізніше 08.11.2023, та сплатити плату за користування кредитом у вигляді процентів, комісій згідно умов пунктів 1.3 кредитного договору.
Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Оскільки відповідач 1 не виконав своє зобов`язання у встановлений сторонами строк, за позичальником обліковується заборгованість по кредиту у розмірі 1 367 677,65 грн, що вірно встановлено судом першої інстанції.
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншими актами цивільного законодавства. 
Відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Статтею 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. 
У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.
За користування кредитними коштами встановлена плата за кредит, а саме: процентна ставка для строкової суми кредиту у розмірі 10.9 % річних, для простроченої суми кредиту - у подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми кредиту на дату такого прострочення ( п. п.1.3.1 - 1.3.2 кредитного договору). 
Колегія суддів, перевіривши здійснений розрахунок процентів за користування кредитом, погоджується із висновком суду першої інстанції про його арифметичну вірність у сумі 12 665,29 грн.
При цьому посилання відповідача-1 на те, що згідно поданих ним платіжних інструкцій залишок по кредиту становить 396 267,36 грн правомірно відхилені судом першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до п. 8.4.1. Правил Клієнт зобов`язується повертати суму кредиту/траншу та сплачувати проценти, комісії, штрафи та інші платежі за реквізитами, визначеними відповідно до договору кредитування.
Кредит/транш вважається повернутим в момент зарахування грошової суми в повному обсязі на відповідний рахунок Банку.
Повернення кредиту/траншу повинно бути здійснено в тій самій валюті, в якій було отримано кредит/відповідний транш.
Для погашення грошових зобов`язань за договором кредитування встановлюється наступна черговість:
1) прострочені комісії (якщо буде мати місце прострочення);
2) строкові комісії;
3) прострочені проценти (якщо буде мати місце прострочення);
4) строкові проценти;
5) прострочена сума кредиту/траншу (якщо буде мати місце прострочення);
6) строкова сума кредиту/траншу;
7) штрафні санкції за договором;
8) повне або часткове дострокове погашення кредиту/траншу.
У випадку перерахування Клієнтом грошових коштів на погашення заборгованості у порушення вищевказаної черговості, Банк вправі самостійно перерозподілити кошти Клієнта, що надійшли, згідно із зазначеною черговістю, шляхом проведення відповідних бухгалтерських проводок за відповідними рахунками.
Колегія суддів зазначає, що сам по собі факт перерахування грошових коштів на користь банку не свідчить про погашення виключно основної суми кредиту, оскільки порядок зарахування таких коштів сторони визначили у п. 8.4.1 Правил Клієнта, які є невід`ємною частиною договору. 
Відповідно до погодженої сторонами черговості, кошти, що надходять від позичальника, насамперед спрямовуються на погашення прострочених та строкових комісій, процентів, простроченої суми кредиту, і лише після цього - строкової суми кредиту та інших платежів. Крім того, договором прямо передбачено право Банку самостійно здійснювати перерозподіл отриманих коштів відповідно до встановленої черговості незалежно від призначення платежу, зазначеного клієнтом.
Як вбачається з наданих позивачем банківських виписок та розрахунку заборгованості, отримані від відповідача-1 грошові кошти були зараховані не лише в рахунок погашення основної суми кредиту, а й у рахунок сплати процентів за користування кредитом та процентів за користування простроченим кредитом, що повністю відповідає умовам договору. Відтак здійснені відповідачем платежі не могли автоматично зменшувати виключно суму основного боргу.
При цьому відповідачем-1 не надано належних і допустимих доказів того, що позивач здійснив розподіл отриманих коштів усупереч погодженому сторонами порядку або неправильно визначив залишок заборгованості. Надані відповідачем платіжні інструкції лише підтверджують факт перерахування коштів, однак самі по собі не свідчать про погашення саме основної суми кредиту у заявленому ним розмірі та не спростовують розрахунок заборгованості, виконаний позивачем відповідно до умов договору.
Отже, доводи відповідача-1 про те, що залишок заборгованості за кредитом становить 396 267,36 грн є необґрунтованими та такими, що не відповідають погодженим сторонами умовам договору, у зв`язку з чим правомірно відхилені судом першої інстанції.
При цьому, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відхилення клопотання про призначення економічної експертизи з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст. 98, 99 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. 
Суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас, експертиза призначається для з`ясування питань, що потребують спеціальних знань. Як видно з зазначених норм права перед судовими експертами не ставляться правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.
Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.
Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.
Призначення експертизи є правом, а не обов`язком господарського суду, при цьому питання щодо призначення експертизи вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням предмета, підстав позову та обставин справи. Аналогічний висновок наведений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.04.2021 у справі №927/685/20.
Колегія суддів, враховуючи дійсні обставини справи, предмет та підстави позову у даній справі (стягнення заборгованості за договором кредиту), дійшла до висновку, що для вирішення спору, відсутня потреба у проведені судової економічної експертизи.
В контексті доводів апелянта колегія суддів наголошує, що сам по собі факт незгоди відповідача-1 із розрахунком заборгованості, здійсненим позивачем, не свідчить про існування обставин, для з`ясування яких необхідні спеціальні знання у сфері, іншій ніж право. 
Перевірка правильності здійсненого розрахунку заборгованості, зіставлення його з умовами кредитного договору, графіком погашення кредиту, банківськими виписками, які наявні в матеріалах справи, належить до повноважень суду під час оцінки доказів відповідно до статей 73, 76, 77, 86 Господарського процесуального кодексу України. 
При цьому визначення розміру заборгованості шляхом аналізу документів, що містяться у матеріалах справи, не потребує застосування спеціальних економічних знань, оскільки не пов`язане із проведенням спеціальних досліджень.
Матеріали справи містять кредитний договір, графік погашення кредиту, банківські виписки по рахунках, розрахунок заборгованості, а також платіжні інструкції, подані відповідачем-1, які є достатніми для перевірки правильності нарахування та погашення кредитної заборгованості. Саме на підставі дослідження зазначених доказів судом було перевірено розрахунок позивача, встановлено порядок зарахування здійснених відповідачем платежів відповідно до умов договору та визначено фактичний розмір непогашеної заборгованості.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для призначення судової економічної експертизи, оскільки обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, можуть бути встановлені судом на підставі наявних у матеріалах справи доказів без застосування спеціальних знань.
Згідно з ст. 564 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Як вбачається з матеріалів справи, з метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором, 09.11.2021 між Акціонерним товариством "Уксиббанк" (кредитор) та ОСОБА_1 (поручитель, відповідач-2) укладено договори поруки №286931 (основний борг) та №286932 (проценти та інші платежі), відповідно до п. п. 1.1.-1.5 яких поручитель зобов`язується відповідати за виконання позичальником зобов`язань перед кредитором щодо повернення кредиту, сплати процентів, у межах сум, встановлених п.1.3. договору - 3 112 951.63 грн. за основним зобов`язанням та 1 556 475.81 грн. за процентами, що виникли з кредитного договору, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.
Статтею 553 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Згідно із статтею 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
За таких обставин та з урахуванням умов договорів поруки позивач набув право вимоги до поручителя як солідарного боржника щодо погашення заборгованості за кредитним договором.
Частиною першою статті 543 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Отже, оскільки під час вирішення спору встановлений факт наявності у відповідача 1 заборгованості за кредитом у сумі 1 367 677,65 грн., процентів за користування кредитом у розмірі 12 665,29 грн., розмір яких не спростований відповідачами, а тому, з урахуванням договорів поруки, вказані суми правомірно стягненні судом першої інстанції з відповідачів солідарно.
У суді першої інстанції відповідачем 1 було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності до заявлених вимог.
Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
Таким чином, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст.267 Цивільного кодексу України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.
У зобов`язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов`язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов`язання мало бути виконане. Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов`язань, що з нього виникають (наприклад, у зв`язку з поетапним виконанням робіт або з розстроченням оплати), позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків. Позовна давність за позовами, пов`язаними з простроченням почасових платежів (проценти за користування кредитом, орендна плата тощо), обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.
Колегією суддів встановлено, що загальний термін користування кредитними коштами встановлений до 08.11.2023 та одночасно передбачено, що клієнт зобов`язується повернути кредит у терміни, встановлені графіком погашення кредиту.
Оцінивши графік погашення кредиту у сукупності з розміром непогашеної заборгованості за тілом кредиту, яка станом на момент звернення з позовом становила 1 367 677,65 грн, колегія суддів дійшла висновку, що вказана сума мала бути погашена частинами до 10.01.2023 у розмірі 70 610,65 грн, а решта спірна сума кредиту мала в подальшому погашатись відповідно до графіку рівними частинами у розмірі 129 706,00 грн до 08.11.2023.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся із даним позовом до суду 10.12.2025.
Тобто, враховуючи, що строк оплати спірної суми заборгованості за тілом кредиту є таким, що настав починаючи з 10.01.2023, а позивач звернувся із даним позовом до суду 10.12.2025, колегія суддів дійшла до висновку про те, що позивач не пропустив трирічного строку позовної давності на звернення до суду з даним позовом.
При цьому, колегія суддів враховує, що Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.
Так, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.
В подальшому Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року.
Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29.01.2024, а після 30.01.2024 перебіг такого строку був зупинений на строк дії воєнного стану.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі №903/602/24 зазначила, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану.
Разом із цим, Законом України від 14 травня 2025 року № 4434-IX «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» (далі - Закон № 4434-IX) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України виключено.
Закон № 4434-IX було оприлюднено (опубліковано в газеті «Голос України» від 3 червня 2025 року № 108) 3 червня 2025 року, і відповідно до його пункту 2, він набирав чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, тобто 4 вересня 2025 року.
Таким чином, з урахуванням положень законодавства, у період дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено з моменту запровадження воєнного стану до 29 січня 2024 року, після чого з 30 січня 2024 року перебіг такого строку було зупинено; зазначений стан тривав до 04 вересня 2025 року, тобто до набрання чинності Законом України від 14 травня 2025 року № 4434-ІХ «Про внесення змін до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», яким пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України виключено.
Верховний Суд у постанові від 01.12.2025 у справі № 906/1674/23, аналізуючи зазначені норми законодавства, вказав, що використовуючи у відповідних положеннях "Прикінцевих та перехідних положень" ЦК такий термін як "продовження", законодавець мав на увазі саме "зупинення" про що, окрім іншого, свідчить внесення відповідних змін згідно із Законом від 08.11.2023 №3450-IX (замість "продовжуються на строк його дії" - "зупиняється на строк дії такого стану").
З викладених вище підстав колегія суддів дійшла до висновку, що строк позовної давності щодо вимог про стягнення відповідачів 1 367 677,65 грн заборгованості по кредиту та 12.665,29 грн заборгованості за процентами, з огляду на подачу позивачем позову 10.12.2025, не є пропущеним.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2026 у справі № 910/15411/25 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування чи зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.
Згідно із ст. 129 ГПК України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника. 
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

У Х В А Л И В :
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ековтор-транс" на рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2026 у справі № 910/15411/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2026 у справі № 910/15411/25 в залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору, понесені за подачу апеляційної скарги, покласти на апелянта.
4. Матеріали справи № 910/15411/25 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повна постанова складена 23.07.2026

Головуючий суддя М.А. Барсук 

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко