ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6125/26 Справа № 199/17453/25 | | Суддя у 1-й інстанції - ПОДОРЕЦЬ О. Б. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Халаджи О. В.
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні у м. Дніпро апеляційну скаргуКомунального підприємства «Добро» Добропільської міської ради на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 04 березня 2026 року у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Добро» Добропільської міської ради до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з постачання теплової енергії, (суддя першої інстанції Подорець О.Б.),

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2025 року КП «Добро» ДМР звернулося до суду з позовом, в обґрунтування якого послалось на те, що КП «Добро» надає житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії в квартиру за адресою АДРЕСА_1 .. Власником та споживачем послуг за даною адресою є ОСОБА_1 . Відповідач обов`язки щодо оплати наданих послуг належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 01.12.2025 року за особовим рахунком відповідача сума заборгованості за надані послуги року становить 11 918,00 грн.
Просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь КП «Добро» ДМР заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг з постачання теплової енергії за у розмірі 11 918,00 грн. та судовий збір у сумі 3028,00 грн.
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 04 березня 2026 року позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Добро» ДМР заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії у розмірі 7 109,04 грн та судовий збір у розмірі 1 806,19 грн.
Із вказаним рішенням суду не погодилось КП «Добро» та подало апеляційну скаргу, в якій зазначало, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Просить скасувати рішення суду, стягнути з відповідача заборгованість 11918,00 грн та судовий збір 3 028 грн, покласти судовий збір за подання апеляційної скарги на відповідача.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач, як власник майна, повинна нести відповідальність за своє майна незалежно від будь-яких причин. Також скаржник відзначив, що відповідачем не надавалось заяв і довідок того, що вона є внутрішньо переміщеною особою. Відповідач за договором №1/3506 від 25.05.2017, укладеним з позивачем, має виконувати зобов`язання визначені в ньому. Разом з цим скаржник наголошує, що Добропільська ОТГ не входить до переліку І типу Територій можливих бойових дій та переліку ІІ типу Територій активних бойових дій. Скаржник зазначив, що відповідач своєю несплатою за спожиту послугу з теплопостачання нанесла позивачеві значні збитки в частині підготовки до наступних опалювальних сезонів. При цьому наголосив, що ані штрафних санкцій, ані інфляції за весь період заборгованості скаржником не нараховувалось.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3328х30=99840), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. В даній справі ціна позову становить 11918,00 грн. тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму.
Відповідно до ч.1 ст. 374 ЦПК України Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що Позивач - КП «Добро» Добропільської міської ради є юридичною особою, яка створена Добропільською міською радою з метою задоволення потреб громади у наданні якісних послуг з постачання теплової енергії, що підтверджується рішенням Добропільської міської ради № 7/8-38 від 20.04.2016. Вказане підприємство діє на підставі Статуту та на підставі виданих ліцензій Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1554 від 15.09.2016.
Рішенням виконавчого комітету Добропільської міської ради «Про встановлення тарифів на теплову енергію, послуги з централізованого опалення в містах Добропілля, Білицьке, Білозерське, селищах міського типу Новодонецьке, Водянське та постачання гарячої води Білицькому будинку-інтернату для інвалідів та осіб похилого віку» № 457 від 12.09.2018 встановлено з 01.10.2018 тарифи на послуги з централізованого опалення для населення в містах Добропілля, Білицьке, Білозерське, селищах міського типу Новодонецьке, Водянське за 1 Гкал з ПДВ у розмірі 1125,55 грн., за 1 кв.м. опалювальної площі у розмірі 32,76 грн. з ПДВ.
Рішенням виконавчого комітету Добропільської міської ради «Про застосування тарифів на послуги постачання теплової енергії в містах Добропілля, Білицьке, Білозерське, селищах міського типу Новодонецьке, Водянське» № 476 від 25.10.2019 дозволено з 25.10.2019 застосовувати тарифи на послуги з централізованого опалення для населення: за 1 Гкал у розмірі тарифу на послуги з централізованого опалення розробленого на 01.10.2018 в сумі 937,96 грн. без ПДВ (1125,55 грн. з ПДВ), за 1 кв.м. опалювальної площі у розмірі тарифу на послуги з централізованого опалення розробленого на 01.10.2018 в сумі 27,30 грн. без ПДВ (32,76 грн. з ПДВ).
Рішенням виконавчого комітету Добропільської міської ради «Про встановлення тарифів на послуги постачання теплової енергії в містах Добропілля, Білицьке, Білозерське, селищах міського типу Новодонецьке, Водянське та постачання гарячої води Білицькому будинку-інтернату для інвалідів та осіб похилого віку» № 8 від 15.01.2020 встановлено з 01 лютого 2020 року тарифи на послуги постачання теплової енергії в містах Добропілля, Білицьке, Білозерське, селищах міського типу Новодонецьке, Водянське за 1 Гкал для населення у розмірі 1138,76 грн. без ПДВ (1366,51 грн. з ПДВ), за 1 кв.м. опалювальної площі у розмірі 34,23 грн. без ПДВ (41,07 грн. з ПДВ).
Рішенням виконавчого комітету Добропільської міської ради «Про встановлення тарифів на послуги постачання теплової енергії в містах Добропілля, Білицьке, Білозерське, селищах міського типу Новодонецьке, Водянське та постачання гарячої води Білицькому будинку-інтернату для інвалідів та осіб похилого віку» № 323 від 30.07.2020 встановлено з 01 жовтня 2020 року тарифи на послуги постачання теплової енергії в містах Добропілля, Білицьке, Білозерське, селищах міського типу Новодонецьке, Водянське за 1 Гкал для населення у розмірі 1192,27 грн. без ПДВ (1430,72 грн. з ПДВ).
Згідно договору про надання послуг з централізованого опалення №1/3506 від 25.05.2017, ОСОБА_1 є споживачем послуг з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно вибірки по особовому рахунку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 01.12.2025, заборгованість відповідача за надані послуги з постачання теплової енергії за вказаною адресою за період з 01.10.2019 по 01.12.2025 становить 11 918,00 грн.
Судом першої інстанції з відповіді № 2205070 від 05 січня 2026 року щодо отримання інформації про внутрішньо переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери встановлено, відповідач ОСОБА_1 має статус внутрішньо переміщеної особи.
19.04.2023 ОСОБА_1 було отримано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №1449-7001765364, в якій фактичною адресою проживання зазначено: АДРЕСА_2 .
24.10.2024 ОСОБА_1 було отримано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №3244-7002150040, в якій фактичною адресою проживання зазначено: АДРЕСА_3 .
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що не було надано доказів того, що ОСОБА_1 не проживала за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01.10.2019 по 18.04.2023 включно, а тому позивач правомірно претендує на оплату заборгованості за вказані періоди.
Колегія суддів погоджується з даним висновком місцевого суду.
На підставі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Отже, з аналізу вказаних норм вбачається, що споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості послуги згідно із законодавством та умовами договору. Такому праву відповідає визначений Законом обов`язок споживача оплачувати такі послуги у строки, встановлені договором або законом.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації.
Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Статтею 68 ЖК України передбачено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
01 травня 2019 року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, який разом з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 регулюють основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії.
Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року).
Пунктами 2, 5 частини другої статті 7 вказаного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
При цьому, відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17 (провадження № 61-63св18), а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18.
Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.
Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).
Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів відзначає, що суд першої інстанції, з`ясовуючи характер спірних правовідносин, врахував наведені обставини та зміст вищезазначеної відповіді, та вважав беззаперечним те, що у період з 19.04.2023 по теперішній час відповідачка ОСОБА_1 фактично проживала за іншою адресою та відповідно не отримувала послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , в якій вона є споживачем комунальних послуг на підставі договору, з чим колегія суддів повністю погоджується.
Доводи скаржника про те, що відповідачем жодної довідки про її ВПО не надавалось колегії суддів відкидає, як безпідставні, оскільки саме на запит суду була отримана інформація щодо наявності у відповідача статусу ВПО із зазначенням її фактичної адреси місця проживання та дати видачі такої довідки, що скаржником не спростовано жодним належним та допустимим доказом.
Також колегія суддів відзначає, що суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що з 19.04.2023 по на теперішній час відповідач мала статус внутрішньо переміщеної особи, не проживала в м. Добропіллі, Покровського району, Донецької області та фактично була відсутня у житлі, в якому вона є споживачем комунальних послуг на підставі укладеного договору.
Разом з цим суд першої інстанції правомірно врахував і положення постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 № 206, внаслідок чого дійшов висновку про наявність мораторію та заборони стягнення за період з 14 квітня 2024 року з відповідача на користь позивача житлово-комунальних послуг.
Доводи скаржника про те, що Добропільська ОТГ не входить до Переліку територій, на який можливі бойові дії чи активні бойові дії колегія суддів відкидає, як безпідставні, оскільки за Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28.02.2025 № 376, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 року за № 380/43786, з 24 лютого 2022 року по 25 червня 2025 року м. Добропілля входило до Територій можливих бойових дій, а з 26 червня 2025 року і до нині до територій з активними бойовими діями, що є загальновідомою інформацією.
Колегія суддів відзначає, що судом першої інстанції вірно встановлено з наданої позивачем вибірки по особовому рахунку № 1/3506 від 25.05.2017 на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.10.2019 по 18.04.2023 заборгованість відповідача становить 7 109,04 грн., чого скаржником не спростовано.
Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги те, що відповідач, порушуючи норми чинного законодавства та умови Договору, як це вірно встановлено судом першої інстанції, не здійснювала своєчасно оплату одержаних послуг, щонайменше за період з 01 жовтня 2020 року по 18 квітня 2022 року (включно), колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції правомірно вважав доведеними вимоги за цей період як права позивача на стягнення, так і встановленого розміру заборгованості відповідача ОСОБА_1 перед позивачем.
Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.
Колегія суддів наголошує, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для часткового стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу за послуги з теплопостачання, з чим повністю погоджується і колегія суддів.
Отже, вирішуючи спір суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджуються письмовими доказами.
Колегія суддів наголошує, що доводи скаржника не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для часткового задоволення вимог позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.
Скаржник не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Добро» Добропільської міської ради залишити без задоволення.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 04 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді:          О.В. Халаджи 

А.В. Гапонов

Л.П. Никифоряк