РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
13 липня 2026 р.  Справа № 120/13533/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вільчинського О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом приватного акціонерного товариства "Гніванський завод спецзалізобетону" до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:
До суду звернулося приватне акціонерне товариство "Гніванський завод спецзалізобетон" з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення.
Позовні вимоги обґрунтовано прийняттям відповідачем протиправного повідомлення-рішення про застосування штрафних санкцій у розмірі 16185449,03 грн. Наголошує, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято без урахування принципу правової визначеності, шляхом обрання для позивача найменш сприятливого правового регулювання. Серед іншого, акцентує увагу на тому, що перевірка податкових декларацій на додану вартість, які були охоплені попередніми перевірками, свідчить про повторне притягнення до відповідальності за вчинення одного й того самого правопорушення.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2023 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суд від 05 березня 2024 року, адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення головного управління ДПС у Вінницькій області від 26.05.2023 № 0079110408 в частині застосування штрафної (фінансової) санкції у розмірі 13790781,50 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18 липня 2024 року рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2023 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суд від 05 березня 2024 року у справі №120/13533/23 в частині задоволених позовних вимог- скасовано. Адміністративну справу № 120/13533/23 в цій частині направлено на новий розгляд до Вінницького окружного адміністративного суду.
Задовольняючи частково касаційну скаргу Верховний Суд зазначив, що суди попередніх інстанцій залишили поза увагою та не дослідили обставину, за які саме податкові періоди була подана позивачем податкова звітність за 2021 рік відповідно до вищевказаних декларацій, тобто не було встановлено та досліджено податкові періоди, які підпадають під звільнення від відповідальності згідно з пп, 69.1 п. 69 підрозд. 10 розд. XX ПК України, з урахуванням змін, внесених Законом України від 13.12.2022 №2836-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо сприяння відновленню енергетичної інфраструктури України». Указані обставини позбавляють можливість встановити правомірність/протиправність штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення норм таких законів.
Крім того, Верховний Суд ураховує і встановлені судами обставини про те, що Головним управлінням ДПС у Вінницькій області разом з відзивом було надано розрахунок штрафних санкцій, як додаток до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 26.05.2023 № 0079110406, що відрізняється від фактичного розрахунку застосованого до позивача розміру штрафної санкції.
Зокрема, вказаний розрахунок здійснений на підставі абз. 3 п. 124.1 ст. 124 ПК України, виходячи з розміру штрафної санкції - 10% погашеної суми податкового боргу.
Натомість фактичний розрахунок штрафної санкції здійснений на підставі п. 124.3 ПК України, виходячи з 50% грошового забезпечення.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду дану справу прийнято до провадження, визначено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Від представника позивача надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено, що податкові декларації № 9369075648 від 18.01.2021, № 9028787614 від 18.02.2021, № 9056599317 від 19.03.2021, № 9091067929 від 20.04.2021, № 9131762362 від 20.05.2021, № 9148174569 від 07.06.2021, № 9162871918 від 17.06.2021, № 9197661566 від 19.07.2021, № 9239685153 від 19.08.2021, № 9273396678 від 20.09.2021, № 9310427082 від 20.10.2021 та № 9351402657 від 19.11.2021 у частині суми 18783,21 грн., фактична сплата, яких здійснена до 01.08.2022 року та які були зараховані до оспорюваного ППР, були подані позивачем за звітний податковий період 2021 рік (для річного звітного (податкового) періоду.
Від представника відповідача до суд подано заяву про розгляд справи в порядку загального провадження.
Суд звертає увагу на те, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) жодним чином не нівелює обов`язок суду всебічно та у повному обсязі дослідити всі обставини справи, надавши їм належну правову оцінку.
Враховуючи предмет спору, характер спірних правовідносин, кількість учасників та категорію справи, а також беручи до уваги ту обставину, що дана справа не входить до переліку справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження, суд дійшов висновку про незначну складність цієї справи та можливість її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження (без виклику сторін).
Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив, що предметом розгляду у даній справі є вимоги про:
визнання протиправним та скасування податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області від 26.05.2023 № 0079110408 в частині застосування штрафної (фінансової) санкції у розмірі 13790781,50 грн.
Головним управління ДПС у Вінницькій області була проведена камеральна перевірка Приватного акціонерного товариства «Гніванський завод спецзалізобетону» щодо порушень правил сплати (перерахунку) узгодженої суми грошових зобов`язань з податку на додану вартість за період лютий-грудень 2020 року, січень-грудень 2021 року та січень 2022 року.
За результатами вказаної перевірки складено акт про результати камеральної перевірки №7613/02-32-04-06/00282435 від 02.05.2023, відповідно до якого встановлено, що платником податку в порушення вимог п. 57.1 ст. 57 розділу ІІ, п. 203.2 ст. 203 розділу V ПК України несвоєчасно сплачено узгоджену суму грошових зобов`язань з податку на додану вартість за період лютий-грудень 2020 року, січень-грудень 2021 року та січень 2022 року.
На підставі складеного акту перевірки було прийнято податкове повідомлення-рішення №0079110406 від 26.05.2023 про застосування штрафних санкцій у розмірі 16185449,03.
Не погоджуючись з таким рішенням, позивач оскаржив указане рішення в адміністративному порядку до контролюючого органу вищого рівня.
За результатами розгляду цієї скарги Державною податковою службою України прийнято рішення від 11.08.2023 року, яким податкове повідомлення-рішення № 0079110406 від 26.05.2023 року залишено без змін, а скаргу - без задоволення.
Не погоджуючись з указаним податковим повідомлення-рішенням, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2023 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суд від 05 березня 2024 року, адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення головного управління ДПС у Вінницькій області від 26.05.2023 № 0079110408 в частині застосування штрафної (фінансової) санкції у розмірі 13790781,50 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18 липня 2024 року рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2023 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суд від 05 березня 2024 року у справі №120/13533/23 в частині задоволених позовних вимог- скасовано. Адміністративну справу № 120/13533/23 в цій частині направлено на новий розгляд до Вінницького окружного адміністративного суду.
Так, надаючи оцінку заявленим позовним вимогам та враховуючи висновки Верховного Суду, що викладені в постанові від 18 липня 2024, суд зазначає наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані ПК України.
Цим Кодексом передбачено функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (пункт 1.1 статті 1 ПК України).
Зокрема, як установлено підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
У розумінні підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.
Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.
На виконання приписів підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до пункту 36.1 статті 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
За змістом положень статті 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.
Пунктом 31.1 статті 31 ПК України встановлено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.
Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.
Відповідно до пункту 46.1 статті 46 ПК України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.
Згідно зі статтею 203 ПК України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.
Сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.
Приписами пункту 54.1 статті 54 ПК України визначено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Пунктом 57.1 статті 57 ПК України встановлено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Сплачуючи податкові зобов`язання за межами вказаного строку платник податків неналежно виконує вимоги ПК України, що становить закінчене податкове правопорушення.
Так, відповідно до п. 124.1 ст. 124 ПКУ у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі ПКУ чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі ПКУ чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених ПКУ, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5% погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10% погашеної суми податкового боргу.
Діяння, передбачені п. 124.2 ст. 124 ПКУ, вчинені повторно протягом 1095 календарних днів або які призвели до прострочення сплати грошового зобов`язання на строк більше 90 календарних днів, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 50% від суми несплаченого (несвоєчасно сплаченого) грошового зобов`язання (п. 124.3 ст. 124 ПКУ).
Згідно з п. 113.1 ст. 113 ПКУ граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування грошових зобов`язань, визначеним ст. 102 ПКУ.
Пунктом 102.1 ст. 102 ПКУ визначено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених п. 102.2 ст. 102 ПКУ, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених ПКУ, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до ст.ст. 39 і 39 прим. 2 ПКУ), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної п. 133.4 ст. 133 ПКУ, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
У разі виявлення за результатами перевірки порушень інших вимог податкового законодавства, безпосередньо не пов`язаних з декларуванням податкових зобов`язань платником податків, а також порушень вимог іншого, крім податкового, законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму штрафних санкцій (фінансових санкцій, штрафів) платника податків не пізніше 1095 дня з дня вчинення відповідного правопорушення (абз. 3 п. 102.1 ст. 102 ПК України).
Аналіз абзацу 3 п. 102.1 ст. 102 ПК України у вказаній вище редакції свідчить, що наявна у ньому норма застосовується у разі виявлення порушень тих положень податкового законодавства, які безпосередньо не пов`язані з декларуванням платником податків податкових зобов`язань та впливає виключно на повноваження контролюючого органу з визначення тільки штрафних санкцій, на відміну від положень абзацу 1 цієї норми ПК України.
Під декларуванням ПК України розуміє виконання платником податків обов`язку, передбаченого п.п. 16.1.3. п. 16.1 ст. 16 цього Кодексу, а саме - подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів.
Сплата податків та зборів в строки та у розмірах, встановлених ПК України та законами з питань митної справи складає окремий обов`язок платника податків, що передбачається п.п.16.1.4. п. 16.1 ст. 16 цього Кодексу.
Порушення строків сплати податків безпосередньо не пов`язано з декларуванням податкових зобов`язань, оскільки декларування, як процес, закінчується подачею декларації.
Абзаци 1 та 3 пункту 102.1 статті 102 ПК України містять два темпоральних обмеження повноважень контролюючого органу - 1095 днів від граничного строку подання податкової декларації та 1095 днів від вчинення правопорушення, не пов`язаного з декларуванням.
Перше з них встановлене абзацом 1 та стосується права контролюючого органу визначити суму грошових зобов`язань платника податків та містить конкретне формулювання щодо граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом. Друге встановлене абзацом 3 та обмежує право контролюючого органу визначити суму штрафних санкцій (фінансових санкцій, штрафів) платника податків.
З вищевикладеного убачається, що за даних конкретних обставин, нормою права, якою обмежуються у часі повноваження контролюючого органу з накладення на платника податків штрафних санкцій за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань є абзац 3 пункту 102.1 статті 102 ПК України.
Розмір штрафної (фінансової) санкції встановлений ст. 124 ПКУ у відсотках до погашеної суми податкового боргу, а тому сума штрафної санкції за порушення строку сплати узгоджених сум грошових зобов`язань, з урахуванням положень ст. 124 ПКУ, розраховується за період з дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошових зобов`язань, і до дня фактичної сплати боргу.
Штрафна санкція нараховується на суму фактичної сплати в залежності від кількості днів затримки сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.
Отже, з урахуванням того, що обов`язковою умовою для застосування до платника податку штрафної (фінансової) санкції на підставі ст. 124 ПКУ є сплата грошового зобов`язання або факт погашення податкового боргу, то відлік строку давності для застосування штрафної (фінансової) санкції за порушення правил сплати (перерахування) узгодженої суми грошового зобов`язання починається з дня, наступного за днем фактичної сплати такого грошового зобов`язання.
Пунктом 69 підрозд. 10 розд. ХХ «Перехідні положення» ПКУ передбачено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у п. 69 підрозд. 10 розд. ХХ «Перехідні положення» ПКУ.
Законом України від 12.04.2022 № 2260-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану» (далі - Закон № 2260), який набрав чинності 27.05.2022, внесено зміни до п. 69 підрозд. 10 розд. ХХ «Перехідні положення» ПКУ, згідно з яким тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, установлено особливості для справляння податків і зборів.
Згідно з пп. 69.1 п. 69 підрозд. 10 розд. XX ПК України, з урахуванням змін, внесених Законом України від 13.12.2022 № 2836-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо сприяння відновленню енергетичної інфраструктури України», який набрав чинності 03.01.2023, платники податків, які мають можливість своєчасно виконувати обов`язки, звільняються від відповідальності за несвоєчасне виконання, зокрема обов`язку щодо строків сплати податків та зборів за звітні (податкові) періоди - 2021 рік (для річного звітного (податкового) періоду), I квартал 2022 року (для квартального звітного (податкового) періоду), січень - травень 2022 року (для місячного звітного (податкового) періоду), за умови їх сплати не пізніше 1 серпня 2022 року (абзац сьомий пп. 69.1 п. 69 підрозд. 10 розд. XX ПК України).
Метою запровадження зазначеної норми є убезпечення платників податків, які постраждали від негативних наслідків збройної агресії від застосування штрафів, у зв`язку із несвоєчасним поданням звітності, сплати податків тощо.
Судом встановлено, що Головним управлінням ДПС України у Вінницькій області до оспорюваного податкового повідомлення-рішення № 0079110406 було зараховано ряд податкових декларацій, фактична сплата, яких здійснена до 01.08.2022, а саме: № 9369075648 від 18.01.2021, № 9028787614 від 18.02.2021, № 9056599317 від 19.03.2021, № 9091067929 від 20.04.2021, № 9131762362 від 20.05.2021, № 9148174569 від 07.06.2021, № 9162871918 від 17.06.2021, № 9197661566 від 19.07.2021, № 9239685153 від 19.08.2021, № 9273396678 від 20.09.2021, № 9310427082 від 20.10.2021 та № 9351402657 від 19.11.2021 у частині суми 18783,21 грн.
Згідно з пп. 69.1 п. 69 підрозд. 10 розд. XX ПК України, з урахуванням змін, внесених Законом України від 13.12.2022 № 2836-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо сприяння відновленню енергетичної інфраструктури України», який набрав чинності 03.01.2023, платники податків звільняються від відповідальності за несвоєчасне виконання, зокрема обов`язку щодо строків сплати податків та зборів за звітні (податкові) періоди 2021 рік (для річного звітного (податкового) періоду), І квартал 2022 року (для квартального звітного (податкового) періоду), січень травень 2022 року (для місячного звітного (податкового) періоду), за умови їх сплати не пізніше 1 серпня 2022 року.
Тобто законодавець чітко визначив, зокрема, що платники податків звільняються від відповідальності за несвоєчасне виконання обов`язку щодо строків сплати податків та зборів за звітний (податковий) період 2021 рік для річного звітного (податкового) періоду.
Згідно з поясненнями представника позивача, податкові декларації № 9369075648 від 18.01.2021, № 9028787614 від 18.02.2021, № 9056599317 від 19.03.2021, № 9091067929 від 20.04.2021, № 9131762362 від 20.05.2021, № 9148174569 від 07.06.2021, № 9162871918 від 17.06.2021, № 9197661566 від 19.07.2021, № 9239685153 від 19.08.2021, № 9273396678 від 20.09.2021, № 9310427082 від 20.10.2021 та № 9351402657 від 19.11.2021 у частині суми 18783,21 грн., фактична сплата, яких здійснена до 01.08.2022 року та які були зараховані до оспорюваного ППР, були подані позивачем за звітний податковий період 2021 рік (для річного звітного (податкового) періоду).
При цьому, судом встановлено, що податкова декларація № 9369075648 від 18.01.2021 була подана за звітний період за грудень 2020 року. Тоді як податкові декларації № 9028787614 від 18.02.2021, № 9056599317 від 19.03.2021, № 9091067929 від 20.04.2021, № 9131762362 від 20.05.2021, № 9148174569 від 07.06.2021, № 9162871918 від 17.06.2021, № 9197661566 від 19.07.2021, № 9239685153 від 19.08.2021, № 9273396678 від 20.09.2021, № 9310427082 від 20.10.2021 та № 9351402657 від 19.11.2021 у частині суми 18783,21 грн були подані позивачем за звітний податковий період 2021 рік (для річного звітного (податкового) періоду).
Крім того, суд звертає увагу, що Головним управлінням ДПС у Вінницькій області разом з відзивом було надано розрахунок штрафних санкцій, як додаток до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 26.05.2023 року № 0079110406, що відрізняється від дійсного та фактичного розрахунку застосованого до позивача розміру штрафної санкції.
Зокрема, вказаний розрахунок здійснений на підставі абз. 3 п. 124.1 ст. 124 ПК України, виходячи з розміру штрафної санкції - 10% погашеної суми податкового боргу. Натомість фактичний розрахунок штрафної санкції здійснений на підставі п. 124.3 ПК України, виходячи з 50% грошового забезпечення.
Суд зазначає, що п. 124.3 ст. 124 ПК України застосовується до діяння, щодо порушення термінів сплати, які вчинені умисно.
Тобто кваліфікуючою ознакою податкового правопорушення є вчинення особою діяння умисно. Податкове законодавство не містить визначення "умислу, умисності діяння", однак розкриває його зміст та суть.
Згідно з пунктом 109.1 ПК діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Таким чином, створення платником податків умов, які направлені на невиконання або неналежне виконання установлених законодавчих вимог, є свідченням того, що дані дії (бездіяльність) ним вчинені умисно.
Суд наголошує, що невиконання або неналежне виконання встановлених законодавством правил завжди є наслідком дій (бездіяльності) особи, які кваліфікуються як умисні, оскільки як невиконання так і неналежне виконання є порушенням обов`язків закріплених за платником податків у статтях 16, 36 ПК України.
Саме можливість особою дотримуватися правил та норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, до якої підприємство було неодноразово притягнуто, однак не вжиття нею достатніх заходів щодо їх дотримання, через вчинення дій, які можуть бути кваліфіковані як нерозумні, недобросовісні та без належної обачності, за умови доведення цього контролюючим органом, є свідченням вини та умислу особи, у вчинені податкового правопорушення.
З огляду на вищезазначене, суд наголошує, що контролюючим органом фактично допущено порушення розрахунку штрафних санкцій, у зв`язку з неврахуванням відповідних законодавчих норм, що призвело до нарахування неспівмірної штрафної санкції за вчинені позивачем порушення.
Суд зазначає, що помилки, допущені в розрахунку, не є абсолютною підставою для скасування податкового повідомлення-рішення, суд вважає за доцільне скасувати оскаржуване податкове рішення в частині, шляхом виключення протиправно включених контролюючим органом періодів несвоєчасної сплати грошових зобов`язань за відповідними податковими деклараціями.
21.05.2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках справи № 824/257/18-а (адміністративне провадження № К/9901/22688/19) досліджував питання щодо правової можливості суду виділити із загального обсягу грошових зобов`язань платника податків суму, яка збільшена правомірно, не скасовуючи при цьому податкове повідомлення-рішення.
Верховний Суд акцентував увагу на тому, що враховуючи, що суми грошових зобов`язань, штрафних (фінансових) санкцій, боргу (недоїмки), яких стосуються позовні вимоги, визначені позивачу за конкретними окремими підставами, які відображені в акті перевірки, а при вирішенні відповідного спору суд не позбавлений можливості скасувати рішення суб`єкта владних повноважень у частині та, за встановлення у судовому процесі об`єкту оподаткування та його вартісне вираження, суд не позбавлений можливості виділити із загального обсягу грошових зобов`язань суму, яка збільшена правомірно. Такі дії суду не є підміною повноважень контролюючого органу, а є способом відновлення порушених прав та інтересів та справедливості в цілому, що відповідає повноваженням адміністративного суду.
Аналогічне правозастосування викладене в постановах Верховного Суду від 03.09.2019 року у справі № 806/2049/18, від 26.12.2018 року по справі № 2а/0370/3780/11 та від 23.10.2018 року по справі № 808/3458/16.
Крім цього, зважаючи на наявність в матеріалах справи детального розрахунку застосування штрафних санкцій на підставі податкового повідомлення-рішення за кожною сумою із відповідної декларації, суд констатує часткову правомірність нарахування податковим органом штрафних санкцій за періоди несвоєчасної сплати сум грошових зобов`язань за деклараціями, а саме: 
штрафна санкція за податковою декларацією № 9369075648 від 18.01.2021 у розмірі 1531211,95 грн;
штрафна санкція у розмірі 565204,90 грн за податковою декларацією № 9351402657 від 19.11.2021 року (окрім періоду в частині сплати грошового зобов`язання у розмірі 18783,21);
штрафна санкція у розмірі 1829462,52 грн № 9422749723 від 20.01.2022 року.
Розрахований судом розмір правомірно нарахованих штрафних санкцій за вказаний період становить 3 925 882,37 грн.
Відтак, податкове повідомлення-рішення від 26.05.2023 року № 0079110406 слід скасувати у частині застосування штрафних санкцій у розмірі 12259566,66 грн.
Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у п. 110 рішення від 23.07.2002 року у справі "Компанія Вестберґа таксі Актіеболаґ та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових рішень має саме податкове управління.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому в силу ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення головного управління ДПС у Вінницькій області від 26.05.2023 року № 0079110406 в частині застосування штрафної (фінансової) санкції у розмірі 12259566,66 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь приватного акціонерного товариства "Гніванський завод спецзалізобетону" понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 20 398,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:

Позивач: Приватне акціонерне товариство "Гніванський завод спецзалізобетону" (23310, Вінницька область, Вінницький район, м. Гнівань, вул. Промислова, буд. 15, код ЄДРПОУ 00282435)

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (21028, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, код ЄДРПОУ ВП 44069150)

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович