Справа № 707/1493/26
2/703/2146/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2026 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого - судді Овсієнка І.В.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
установив:
07.05.2026 до Смілянського міськрайонного суду в порядку, що передбачений п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України передано позовну заяву АТ «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.08.2023 ОСОБА_1 , із використанням мобільного застосунку, підписавши електронну заяву-анкету, приєднався до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank» та прийняв всі умови вказаної публічної пропозиції. Акцептована публічна пропозиція разом із анкетою-заявою разом складають договір про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank».
29.10.2023 ОСОБА_1 підписав угоду про надання кредиту «Кредит готівкою» №4415, на підставі якої позичальникові надано кредит в сумі 7000,00 грн строком на 24 місяці, із кінцевим терміном погашення 29.10.2025 включно, процентною ставкою 0,81% щоденно, що становить 291,60% річних та можливістю застосування пільгової процентної ставки 290% річних. Банк належним чином виконав власні зобов`язання, надавши позичальникові кредитні кошти в користування, однак ОСОБА_1 порушив умови угоди, внаслідок чого станом на 20.11.2025 заборгованість за кредитним договором становить 39116,66 грн, з яких 6933,00 грн заборгованість по тілу кредиту та 32183,66 грн заборгованість процентами.
Просить стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» кредитну заборгованість в розмірі 39116,66 грн та витрати зі сплати судового збору.
Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11.05.2026 відкрито провадження в справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, сторонам встановлений строк для подання письмових заяв по суті справи.
Копію ухвали про відкриття провадження в справі надіслано відповідачеві на зареєстровану адресу місця проживання, вказане відправлення повернуте без вручення через відсутність адресата за вказаною адресою, що підтверджується рекомендованим повідомленням. 
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, пов`язаної із належним здійсненням правосуддя, зокрема сформульованої в справі «Сидоренко проти України» (Sydorenko v. Ukraine (dec.), №73193/12, 18 February 2021), загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають належного вручення судових документів стороні, однак стаття 6 Конвенції не заходить так далеко, що зобов`язує національні органи влади забезпечити ідеально функціонуючу поштову систему. Органи влади несуть відповідальність лише за ненадсилання заявнику відповідних документів. Той факт, що заявниця не отримала кореспонденцію, надіслану їй Вищим спеціалізованим судом, сам по собі не є достатнім для того, щоб закласти аргументовану основу для заяви про те, що права заявниці за статтею 6 § 1 Конвенції були порушені.
Крім того, Верховний Суд неодноразово зазначав, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі №913/879/17, від 21.05.2020 року у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі №24/260-23/52-б). 
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило.
Відповідач у встановлений судом строк відзиву до суду не подав, будь-яких клопотань чи заяв про неможливість подання відзиву у встановлений судом строк від відповідача не надходило.
Частиною 8 статті 178 ЦПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
За відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами справи. Водночас, суд враховує, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що 23.08.2023 ОСОБА_1 підписано Заяву-анкету №002/21713339-SP про приєднання до Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank».
Відповідно до змісту заяви, ОСОБА_1 просив АТ «Таскомбанк» надати йому банківські та фінансові послуги, серед яких електронні довірчі послуги (створення власноручного удосконаленого електронного підпису на правочинах, що адресовані банку та третім особам), відкрити поточний рахунок у гривні, операції за якими можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів та виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку, а також надати послугу з кредитування рахунку в межах максимального загального ліміту кредитування 100000,00 грн. 
Вказана заява підписана клієнтом 23.08.2023 шляхом відтворення власноручного підпису на дисплеї мобільного пристрою.
29.10.2023 ОСОБА_1 із використанням електронного цифрового підпису підписав угоду про надання кредиту «Кредит готівкою», правовою основою для укладення якої є договір про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної карти, надання банківських, фінансових, та інших послуг в межах проекту «Sportbank».
За змістом угоди банк надає клієнтові кредит в загальному розмірі 7000,00 грн (п. 2.2 угоди), строк кредиту 24 місяці із кінцевим терміном повернення 29.10.2025 (п. 2.4 угоди), процентною ставкою 0,81% щоденно, що становить 291,60% річних та діє в період простроченя та нараховується як плата за кредит на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України та пільговою процентною ставкою 290% річних, що діє протягом строку кредитування, вказаного в п. 2.4 угоди (п. 2.3 угоди).
Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору 1206,41% (п. 2.6 угоди), орієнтовна загальна вартість кредиту 47532,50 грн (п. 2.7 угоди).
З паперового примірника договору судом встановлено, що такий підписаний позичальником із використанням удосконаленого електронного підпису 28.10.2023.
28.10.2023 ОСОБА_1 із використанням удосконаленого електронного підпису підписаний паспорт продукту «Кредити готівкою», що відображає всі основні умови кредитування.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку банк).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Законом України «Про електронну комерцію» визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлений порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Положення ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Згідно із частинами 1, 2 ст. 1054 Цивільного Кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-1383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
З огляду на викладене суд приходить до переконаня про укладення сторонами 28.10.2023 кредитного договору в порядку, що передбачений нормами ЦК України, Законів України «Про електронну комерцію» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».
АТ «Таскомбанк» повністю виконало свої зобов`язання угодою про надання кредиту «Кредит готівкою» №4415 від 29.10.2023 та надало відповідачу кредит на умовах та розмірі, передбачених договором, відповідач кредит отримав, користувався кредитними коштами, про що свідчать дані виписки по особовому рахунку, але свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконав належним чином, в результаті чого станом на 20.11.2025 заборгованість за кредитним договором становить 39116,66 грн, з яких 6933,00 грн заборгованість по тілу кредиту та 32183,66 грн заборгованість процентами.
Відповідно до ст. 530 Цивільного Кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно із ч. 2 ст. 1050 Цивільного Кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання визнаються його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
З матеріалів справи вбачається, що відповідач умови кредитного договору від 29.10.2023 належним чином не виконував, чим були порушені вимоги статей 526,527,530 ЦК України та умови кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості.
З наданої позивачем виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 29.10.2023 по 28.11.2025 вбачається, що відповідач неодноразово використовував кредитні кошти, а також періодично вносив платежі на погашення власної заборгованості.
Верховний Суд у постанові від 25.05.2021 року у справі №554/4300/16-ц дійшов правового висновку, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Отже надана банком виписка за картковим рахунком позичальника у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 17.12.2021 в справі №278/2177/15-ц: виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.
Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості по угоді №4415 від 29.10.2023, заборгованість позичальника ОСОБА_1 станом на 20.11.2025 становить 39116,66 грн, з яких 6933,00 грн заборгованість по тілу кредиту та 32183,66 грн заборгованість процентами. Вказана заборгованість нарахована за період із 29.10.2023 до 01.10.2025 із застосуванням процентної ставки 290% річних.
Дана сума заборгованості визначена на підставі наданих позивачем доказів, які відповідачем не спростовано.
Згідно із ч. 1, 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи, що відповідачем не спростовано розміру боргу і не доведено його відсутність або його погашення, не встановлено підстав для звільнення відповідача від обов`язку по поверненню використаних ним кредитних коштів у вказаному розмірі, або для зменшення вказаної суми боргу, а неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за договором призвело до порушення прав кредитора, порушене право підлягає поновленню шляхом стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за наданим кредитом, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.
Згідно із частиною першою ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Позивачем при зверненні до суду з позовом було сплачено судовий збір в сумі 3328,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1301 від 19.02.2026, що слід стягнути із відповідача.
Керуючись статтями 10,12,13,141,263,265,280-284,288 ЦПК України, суд,
вирішив:
Позов задовольнити повністю.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» заборгованість за угодою про надання кредиту від 29.10.2023 №4415 у сумі 39116,66 грн, а також 3328,00 грн судового збору, всього 42444 (сорок дві тисячі чотириста сорок чотири) грн 66 коп.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство «Таскомбанк», адреса: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, код ЄДРПОУ 09806443.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повне судове рішення складене 13.07.2026. 

Суддя        І.В. Овсієнко